DEN NYE VEGETATION PAA LERFALDET I VÆRDALEN. 391 



Samtlige arter var særdeles almindelige overalt, hvor man 

 vendte sig hen. Dog var det kun to af dem, Tussilago og 

 Equisetum arvense, som sluttede sig sammen til tættere be- 

 voksninger. Disse to var udbredt over hele arealet og dannede 

 paa de fleste steder en slags bundvegetation, oftest hver for sig, 

 men ogsaa i fællesskab. Ingen af de øvrige kunde nogensteds 

 siges at beherske grunden med tætte samlinger. Til de arter, 

 som havde størst udbredelse kan ogsaa regnes Festuca rubra, 

 som fandtes i 8 omraader og kun manglede i 1. 



Derefter følger de arter, som vokste i 7 omraader, men 

 manglede i 2, det var kun følgende 7: 



Polygonum avieulare, Cerastium vulgatum, Ranunculus 

 repens. Potentilla anserina, Matricaria inodora, Achillea 

 millefolium og Leontodon autumnalis. 



10 arter manglede i 3 af smaa-omraaderne, men fandtes i 

 de 6 øvrige. Disse var: 



Juncus filiformis, Eriophorum vaginatum, Salix caprea, 

 Rumex acetosa, Stellaria graminea, Capsella bursa pastoris, 

 Lotus corniculatus, Rhinanthus major, Plantago major og 

 Galeopsis tetrahit. 



I 5 omraader, men manglende i 4, vokste 5 arter, nemlig: 



Juncus articulatus, Anthoxanthum odoratum, Potentilla 

 tormentilla, Stachys palustris og Mentha arvensis. 



Udbredt i 4 omraader, men manglende i de øvrige 5, var 

 følgende 6 arter: 



Equisetum fluviatile, Carex vulgaris, Eriophorum angusti- 

 folium, Poa pratensis. Polygonum viviparum og Cirsium 

 arvense. 



Voksende kun i tre af omraaderne var hele 14 arter: 



Juncus bufonius, Luzula campestris, Salix aurita, Betula 

 verrucosa, Rumex domesticus, Sagina procumbens, Cheno- 

 podium^ album, Ranunculus acris, Myricaria germanica, 

 Spiræa ulmaria, Trifolium pratense, Lathyrus pratensis, 

 Carum carvi og Cirsium palustre, 



