F. G. GADE OG JENS HOLMBOE. 



vårede ikke ret længe, før en ny vegetation begyndte at indfinde 

 sig. Allerede i 1898 — kun 5 aar efter ulykken — havde større 

 dele af skredet en ganske grøn farve, og ved nærmere undersø- 

 gelser, som da blev anstillede, viste det sig, at endog noget over 

 100 plantearter voksede paa den nye jordbund. I det store og 

 hele taget var dog den nye vegetation tiltrods for det forholdsvis 

 betydelige artsantal meget ensformig, idet kun ganske faa arter 

 beherskede pladsen. Væsentlig var det kun 2 planter, heste- 

 hoven [Tussilago farfara) og akersnelden (Equisetuni arvensej, 

 der begge i sine rigt grenede underjordiske dele har ypperlige 

 spredningsmidler, som kunde siges at danne tætte bevoksninger. 

 De øvrige arter fandtes ikke i synderlig stort individantal og 

 havde en spredt forekomst. For en stor del syntes planternes 

 fordeling at være bestemt af jordbundens fysiske forhold og 

 fugtighedsforholdene. Der, hvor bunden bestod af grus, havde 

 den sin særegne vegetation, ligesom ogsaa der, hvor den bestod 

 af ublandet 1er. Paa steder, hvor det var fugtigt nok og leren 

 passelig opblandet med sand, fandtes saavel det tætteste som 

 rigeste planteliv. Et saadant sted var f. eks. Follobækkens nye 

 leie, hvor der i en tæt bundvegetation af akersnelde voksede 

 omtrent 70 andre arter. Særlig opfriskende var plantelivet ved 

 nogle smaa tjern, hvor der enkelte steder var udviklet temmelig 

 rige vandplantesamfund. Tjernene var hyppig kransede af en 

 tæt sumpvegetation, hvor især elvesnelden (Equisetum fluviatile) 

 og endel siv- og stararter var fremtrædende, mens Potamogeton- 

 og Sparganium-arier samt endel andre vandplanter voksede ude 

 i selve våndet. De paa skredomraadet indkomne planter var 

 almindelige skog-, myi'-, eng- og ugræsplanter, som øiensynlig 

 stammede fra skredets nærmeste omgivelser, og havde vistnok 

 for en stor del spredt sig ud fra de mange flag af den gamle 

 overflade, som under udrasningen havde flydt ovenpaa lermas- 

 serne. For at kunne erholde materiale til fremtidigt studium af 

 arternes indbyrdes kamp om pladsen, blev nylandet ved udstukne 

 Hnjer opdelt i smaa omraader og de forskjellige planter inden 



