72 HANS KIÆR. 



4. Sand- og fjeldbund med Laminarier 



(mellem Storskjær og Vestlandet^). 



Langs Vestlandet strækker sig en temmelig betydelig sand- 

 afleiring bestaaende af fin mursand, hvori der paa et par steder 

 er gravet meget dybt ind. Sandet indskibes i lægtere. I disse 

 sandtag findes ialmindelighed ingen subfossiler, dog er der i et 

 af sandtagene i en høide af ca. 6 meter over havspeilet et svagt 

 fossilførende lag af grov sand og grus. Langs stranden ender 

 sandafleiringerne i en høide af ca. 4 meter over havfladen i en 

 næsten lodret styrtning. Lige under græstorven, der hænger ud 

 over den øvre rand af denne styrtning, strækker der sig et 

 stærkt fossilførende lag af ca. 30 cm. s mægtighed. De vigtigste 

 subfossiler er her Cyprina islandica, Cardium edule, Mya 

 truncata. 



Styrtningen ender nedentil i en lav strand, dannet af rulle- 

 stene, der i almindelighed varierer fra et menneskehoveds til en 

 knytnæves størrelse. Her findes enkeltvis tomme skal af de 

 ovennævnte Mollusker. 



Længre ude, hvor bølgerne slaar over stranden, sidder en 

 mængde Gasteropoder og Balaner [Littorina littorea og Ba- 

 lanus porchatus) paa stenene. Af Gasteropoderne er det for 

 det meste blot udvoxede exemplarer, der ved lavvande sidder 

 over vandspeilet. Langs stranden svømmer talrige individer af 

 Palaemon fahricii. Paa stene ude i våndet sees en mængde 

 exemplarer af Littorina Mtorea i alle størrelser. I almindelig- 

 hed er de mere eller mindre graaagtige, blot enkelte har antaget 

 en lysegul kulør, der er almindelig hos den forholdsvis sjeldne 

 L. obtusa. Enkelte stene er aldeles bedækket af Balanus por- 

 chatus eller af Mytilus edulis. Tager man og vender en af 

 de større stene, vil man i regelen se et mylder af smaa Isopo- 



^ Vestlandet er den gjængse betegnelse for Kristianiafjordens vestre 

 bred. 



