360 J. QVIGSTAD. 



har Kalv, vuonjal-rodno. I Lui. er vuönjal-alltu en 

 Hunren, der har Kalv, og vuönjal-rottnu en Hunren, der 

 ikke har Kalv, begge Saarige, om Vaaren. — Senere faar 

 Hunrenen ikke nye Navne, men kaldes i Finmarken, naar 

 den følges af Kalv, aid do. Kalven pleier at følge Moderen, 

 til der kommer en ny Kalv; nogle Kalve følger Moderen 

 3 — 4 Aar, endog efteråt de selv har faaet Kalv; en saadan 

 Hunren, som selv har Kalv og dog følger sin Moder, kaldes 

 i Kt. v a ca. En Hunren, som ikke har kalvet, eller som 

 har mistet Kalven om Vaaren, kaldes rod no; en Hunren, 

 som har mistet Kalven om Sommeren eller Høsten, kaldes 

 coavces: gæsse[Sommer]-coavces eller cakca[Høst]- 

 coavces. 

 6. Naar Hanrenen begynder sit 3dje Aar, kaldes den i Kt. 

 vu Ö bers, naar den begynder sit 4de Aar, goddodas, naar 

 den begynder sit 5te Aar, goasohus, naar den begynder 

 sit 6te Aar, makan, og naar den begynder sit 7de Aar, 

 namma-lapa. Senere faar Hanrenen ikke noget Særnavn. 

 Se videre No. 78. 78. 79. 87 b. 110. 111. 120. 146. 164 b. 

 168. 170. 179. 231. 232. 238. 257. 279 a. 



Vildrenen kaldes g odde, og dette Ord kan nærmere bestem- 

 mes ved at tillægge Renens Navne paa de forskjellige Alders- 

 trin, f. Eks. godde-miesse, -cærbmak, -vuonjal, -alddo, 

 -varek, -vuöbers, -goddodas osv. 



Der gives desuden mange Rennavne, som er hentede 1) fra 

 Forhold vedkommende Parring og Fødsel og Moderens Forhold 

 til Kalven, 2) fra Haarbeklædningens Farve og Beskaffenhed, 3) 

 fra Hornenes Form, 4) fra Legemsform og Legemsfeil, 5) fra 

 eiendommelige Egenskaber og Vaner, 6) fra Rensdyrets Anven- 

 delse. Her følger en Opregning af de Navne, som ikke allerede 

 er anførte i det foregaaende: 



