308 P- A. ØYEN. 



elvens udløb af våndet. Længere op har man langs Leirungs- 

 aaen forholdsvis lave og flade omgivelser med 1 — 2 meter høie 

 sandbakker og ofte store myrer i den lave dalbund og de ganske 

 svagt skraanende dalsider. 



Længere oppe i Leirungsdalen har man saa en række bræer, 

 og der er her anledning til at studere flere interessante forhold. 

 Paa dalens sydlige side kommer først 



Steindctlsbræen 



der maa betegnes som en dalbræ. Denne bræ er beskrevet ved 

 en tidligere anledning 1 . Dens nedre ende ligger i en høide af 

 1506 m. o. h. (maalt 1902). 22 /s 1902 foretog jeg endel under- 

 søgelser ved denne bræ, ligesom ogsaa ved hin anledning en 

 afmærkning blev udført. 



Paa bræen selv fandtes enkelte spredte sten og blokke, og 

 foran brækanten laa recent bundmoræne, i hvis afsætning man 

 kan udskille flere trin. Elven, hvis vandmængde var liden, 

 strømmede ud lige ved bræspidsen. Bræen laa her lige an 

 uden nogen egentlig bræport, og brækanten selv var tildels 

 dækket af fast sne. Fra den i afmærkningen nævnte mellem- 

 blok til afmærkningsblokken kunde ligeledes adskilles flere trin 

 i moræneafsætningen, men med noget ældre udseende, tildels 

 endog græsklædt. Bræen afmærkedes, idet der foran bræen paa 

 elvens venstre side paa en kjæmpeblok af 4 m. tversnit og 2V-2 

 m. høide reistes en af 3 stene bestaaende varde, og paa den 

 mod bræen vendende side af blokken indhuggedes et. X> hvori 

 hver af de fire arme er ca. 1 dm. lange. Paa elvens høire side 

 ligger i sigtelinjen N 18° 40' W — S 18° 40' E til bræen en 

 større blok med tversnit 3 m. og høide 1 m. Fra mærkeblok- 

 kens varde maaltes til mellemblokkens midtpunkt en afstand af 

 45,5 ni. og fra dette sidste punkt til bræens nedre spids maaltes 

 23,5 m. 



1 Den norske turistforenings aarbog 1893, pag. 70. 



