310 P. A. ØYEN. 



S. Den synlige, vestlige brætangent var W 4° 15' S og den 

 synlige, østlige brætangent var N 34° 20' W. Iskanten lader 

 sig ikke med sikkerhed bestemme, da den var dækket med 

 meget sne. De to elve er omtrent lige store. Maalene gjælder 

 snekanttangenten. Afstanden fra brækanten til den blok, hvis 

 sigtelinje var N 62° 45' W, maaltes til 54 meter, og hid bærer 

 moræneafsætningen et ganske recent præg og afsluttes med en 

 slags endemoræne, der gaar lateralt op. Der sees mi flere mo- 

 rænetrin. Den yderste, store endemoræne, der afslutter det mere 

 récente morænelandskab indenfor mod den gamle vegetation 

 udenfor gaar bilateralt op og bestaar dels af grus og dels af 

 svære blokke; den har en bredde af omkring 30 m. og ligger 

 mellem 2 — 300 meter foran bræen. Leirungsbræen, der ogsaa 

 tidligere er beskrevet 1 har en smukt udviklet saavel radial som 

 transversal struktur. Man kan tælle 4 afsatser i bræen. altsaa 

 et lignende fænomen, som jeg tidligere har beskrevet fra Pyt- 

 bræen. Videre ned gjennem dalen spores ogsaa flere moræne- 

 trin. Banunculus glacialis L synes at trives godt i disse om- 

 givelser. Ingeniør Large maalte 19 /s 1905 afstanden fra en 

 kjæmpeblok med varde til brækanten 26 m. 



Skarflyløftbræen syntes 22 /8 1902, skjønt meget snedækket, 

 at ligge temmelig nær an mod en endemoræne. Denne bræ er 

 ligeledes omtalt ved en tidligere anledning 2 . 



Derpaa stiger man op den bratte skraaning og kommer saa 

 op i øvre Leirungsdalen, hvor man saa først har 



Østre Leirungstjern 



med den bræ, der gaar helt ned i dette. Forholdene her har 

 jeg omtalt ved en tidligere anledning 3 . 22 /s 1902 optoges føl- 

 gende, ganske skematiske kartskisse der vil give en oversigt 

 over den daværende stilling af bræen. Denne gaar nemlig ud 



1 Den norske turistforenings aarbog 1898, pag. 67. 



2 L. c. pag. 70. 



3 L. c. pag. 71. 



