312 P. A. ØYEN. 



Mid s m ogbræ en 



eller bræen syd for Midsmogtinden havde en snebar brætunge, 

 der for den største del endte paa en høi skrænt, hvor den bræk- 

 ker, med lidt nedstyrtet is nedenunder. Den er i det hele meget 

 opsprukkel. Der blev ikke foretaget nogen afmærkning eller 

 direkte opmaaling, og de angivne maal 22 /s 1902 er derfor kun 

 skjønsmæssige. 



1. Den yderste endemoræne er en stor blokkemoræne, der 

 skiller mellem et landskab med gammel vegetation udenfor og 

 et terræn af forholdsvis recent udseende indenfor, omtrent vege- 

 tationsbart. 



2. Omtrent 30 m. indenfor kommer nok en af grus og 

 sten bestaaende endemoræne. 



No. 1 og 2 (moræner) ligger begge nede paa den flade dal- 

 bund og gaar sammen op bilateralt. 



Derpaa følger igjen tre endemorænetrin, henholdsvis med 

 følgende mellemrum : 30 m., 40 m. } 60 m. Disse ligger i fjeld- 

 skraaningen og har ligeledes antydning til bilateral udvikling. 

 Fra den inderste er afstanden til brækanten omtrent 60 m. Af- 

 standen fra brækanten til den mellem gammel og recent vege- 

 tation skillende endemoræne skulde saaledes blive omtrent 220 

 meter. 



Svartdalsbræ en 



har jeg beskrevet tidligere 1-2 , og den vedføiede skematiske kart- 

 skisse vil give en- forestilling om forholdene 22 /s 1902. Bræen 

 gik da med en snefri tunge ned til en af sand og grus bestaa- 

 ende flade mellem denne og våndet. Der saaes flere morænerækker. 

 Langs våndets ydre rand snor sig en 50 m. bred og henimod 

 10 m. høi endemoræne bestaaende af grus og sten og for en 

 stor del udgjørende en blokkemoræne.. Denne skiller ogsaa 



1 Nyt Mag. for Naturv. B. 31, pag. 30. 



2 L. c. B. 37. pag. 193. 



