P. A. ØYEN. 



Memuruelven gaar dels i et 4 — 5 m. dybt gjel, og derover 

 hæver sig ofte indtil 10 m. mægtige banker i morænegrus. 



Nedover Memurudalen sees paa sine steder det samme fæ- 

 nomen, som jeg ved en tidligere anledning 1 har beskrevet fra 

 omegnen af Rusvand, og som ved samme anledning ogsaa er 

 nævnt fra Memurudalen. 



I sydlig retning for den fremstikkende fjeldhøide øst for 

 vestre og syd for østre Memurubræ iagttoges et interessant 

 terrasse- og evorsionsfænomen, der i sine hoveddrag er søgt gjen- 



Fig 5. Moræne- og terrasselandskab øst for vestre og 

 syd for østre Memurubræ 2l /s 1902. 



givet i vedføiede skisse (fig. 5.) Tilvenstre ser man endel af den 

 ydre, store endemoræne foran vestre Memurubræ, ligesom der 

 ogsaa kommer tilsyne lidt af det indre dichotome led. Udenfor 

 den ydre endemoræne ser man endel af de perifere, fluviogla- 

 ciale afsætninger, der gjennemsættes af et gammelt, nu tørlagt 

 bræelveleie, der saa videre i østlig retning, skissens midtparti, 

 gaar dybere ned med høit opragende terrasser paa begge sider. 

 Disse terrasser synes udgravet i en tidligere nogenlunde jevnt 

 afsat grusmasse, muligens en ældre bræsjøafsætning, idet nemlig 

 mod øst, i skissens høire side, langs elven foruden de almin- 

 delige elveterrasser ogsaa forekommer en terrasse i høiere niveau, 

 der synes at svare omtrent til den af den gamle bræelv gjennem- 



1 Nyt Mag. for Naturv. B. 43, pag. 86. 



