330 P- A. ØYEN. 



8. Nu følger en flad strækning, „sand-plain", nær horizon- 

 tal, bestaaende af en blanding af grus og sand med ganske 

 enkelte, spredte stene og strækkende sig fra den ene dalside 

 over til den anden. I dalretningen har denne flade en udstræk- 

 ning af 180 meter. 



9. Derpaa følger en oscillationsmoræne af 9,5 m. bredde 

 bevokset med græs, fjeldblomster og vidjekrat. Den bestaar for 

 en del af indtil en halv meter store blokke og enkelte større. 



10. Derpaa kommer en lav-, mose- og græsbevokset mo- 

 ræne, der forresten tildels har et friskt udseende. Høiden 4 — 5 

 m. Denne endemoræne er egentlig sammensat af 2 omtrent 

 ligeværdige dele. hver af bredde ca. 10 m. Tilsammen altsaa 

 20 m. Omtrent i midten hyggedes her en varde. Denne mo- 

 ræne håret eiendommelig bueformet, sammensat, udtunget forløb. 



11. Nu følger igjen en „sand-plain", bestaaende af grus 

 og sand, snart et noget grovere og snart et noget finere materiale. 

 Udstrækningen af denne i dalens retning er 200 m. 



12. En pen, ganske svagt skraanende flade, bestaaende af 

 grus og spredte blokke og for en del græs- og mosebevokset. 

 Udstrækningen i dalens retning af denne flade er 350 m. 



13. Det nærmest brækanten liggende belte udgjordes af et 

 helt recent moræneterræn. Og saavel ved Memurubræerne som 

 ved Veobræen fandtes isskurede stene og blokke. 



Veobræen afmærkedes 18 og 19 august 1902. Paa den be- 

 tydelige, bueformede endemoræne, trin no. 10, mellem den ydre, 

 store endemoræne og brækanten, hyggedes sn varde af omtrent 

 1,3 m. høide. Ved sigt fra varden til det punkt, der afmaaltes 

 ved brækanten, noteredes W 25° S. Afstanden fra varden til 

 brækanten 563,3 meter. 



Det afmaalte punkt paa brækanten laa lige i nærheden af 

 den midterste af de tre bræelvekvisler; brækanten var her sne- 

 bar og havde et forløb i retning W 14° 15' S. 



De bueformede endemoræner har sin fortsættelse i laterale 



