334 P. A. ØYEN. 



samme afstaiid som 1901, dengang snebar, men ved mit besøg 

 dækket af 70 cm. sne. 



Graasubræen 



var ogsaa ved mine ekskursioner n /8 — 18 /s 1902 fuldstændig 

 dækket af 60 — 70 cm. dyb nysne, der endog fortsatte langt 

 nedenfor den faste brægrænse; under disse forhold at bestemme 

 denne med nogen synderlig nøiagtighed lod sig ikke gjøre, dog 

 maaltes med aneroid barometer saa omtrent den mod Graasu- 

 bækkens udspring nedstikkende brætunge at ligge 1750 m. o. h. 

 Den store endemoræne, eller rettere det sæt af moræner, som 

 løber langs Graasuens nordøstlige rand, noget udenfor Graasu- 

 bræens nuværende rand mod den kant viser, at den i mægtighed 

 nu saa beskedne Graasubræ til en tid, der forholdsvis ikke ligger 

 saa særdeles langt forud for vor egen, maa have overhvælvet 

 Graasuen som et temmelig mægtigt skjold; saavel morænens an- 

 selige størrelse som de mange oscillationstrin peger hen paa en 

 forholdsvis mægtig bræ bagerifor. Dette giver igjen et bidrag 

 til forstaaelsen af bræoscillationens forløb inden denne egn. 



Glitre tin dbræ erne. 



Med hensyn til senere eftermaalinger inden denne egn kan 

 mærkes følgende: 



Glitterbræ eftermaaltes 24 /s 1903. Afstanden fra brækanten 

 til varden 16,2 m. Øverst oppe paa kammen ved kanten af 

 Graasubræen reistes u /s en varde ca. IV2 m. høi; en helle med 

 indhugget kors staar vendt mod Glitretinds top; afstanden fra 

 korset til brækanten i retning af toppen 53,7 m. Snelaget paa 

 brækanten ca. 30 cm. Senere har Glitterbræen været ef termaalt 

 hvert aar. 1904 var afstanden fra den gamle varde til bræ- 

 kanten 19,5 m. og 1905 var den 20,5 m. og forandringen 1905 

 —1906 var + 1,0 m. 



