340 P. A. ØYEN. 



1902; tilhøire fortoner sig her omridset over mod Hestbræerne 

 og i midten har man fortoningen af det mellem Leirdalen og 

 Bæverdalens øvre del fremstikkende fjeldparti, derimod fra mid- 

 ten af skissen over mod den venstre side gaar man fra det 

 récente elvegjel først over en dalbnnd af mere ny erosionsfase, 

 indtil man ved opstigningen kommer op i en i tre tydelige af- 

 snit opdelt dalside, hvorefter man staar ved indgangen til de 

 gjuv, hvori nutidens bræer har sit leie, og derpaa stiger man 

 op paa den udstrakte Galdhøfly eller Juvfly, hvorfra saa Galdhø- 

 tinden reiser sig. Og her maa vi erindre, at selv den høist op- 

 ragende tind fremtræder som en i stor maalestok fremtrædende 

 moutonneret fjeldkuppe. Antallet af disse erosionsafsnit er endnu 

 ikke nøiagtig fastsat, men profilet fra Leirdalens bund ved Elve- 

 sæter op til Galdhøtindens top viser os saaledes mindst fem 

 glaciale afsnit. Det har sin interesse i denne forbindelse at 

 minde om det profil, som Hess senere ] har givet fra „Galdhø- 

 piggen — Glittertinderne«, hvori han udskiller tre glaciale erosions- 

 afsnit. 



Vetlebræen 



har jeg tidligere givet en beskrivelse af 2 . Denne bræ blev 

 høsten 1902 afmærket af Amund Elvesæter ved en varde, hvori 

 var indhugget ÆRE. Afstanden fra varden til brækanten var 

 1902: = 63,3 m., 13 / s 1905: = 60,0 m. 1906: = 59,8 m. 



Storbræen 



har jeg beskrevet ved flere tidligere anledninger 3 . Denne bræ 

 afmærkedes 26 / s 1902. Paa bræelvens nordlige side laa en 

 kjæmpeblok, 4 m. lang, 3 m. bred og 2 m. høi; paa den mod 



1 Dr. Petermanns Geogr. Mitteilungen 1903, Heft IV. 

 s Nyt Mag. for Naturvid., B. 34, pag. 26. 



3 L. c, B. 34, pag. 26. Den norske turistforenings aarbog 1893, pag. 

 64 flg. 



