354 p - A. ØYEN. 



Gjertvsisbræen. 



Ved denne bræ havde jeg anledning til at anstille endel 

 undersøgelser 25 / 8 1902 ligesom ved samme anledning ogsaa en 

 afmærkning af denne bræ blev udført. 



Der saaes lige i brækanten ganske smaa drumlinoidlig- 

 nende ophobninger af en blanding af grus og sand. Og i 

 det récente moræneterræn lige foran bræen saaes uregelmæssige 

 hauger at morænegrus, ogsaa ofte dumlinoidlignende, men an- 

 tager til sine tider en mere radialt longitudinal karakter, esker- 

 lignende, og synes her nærmest at have været af englacial art, 

 endskjønt det direkte bevis herfor ikke er fundet. I det hele 

 repræsenterer dette omraade sig som en uregelmæssig udseende 

 sand- og grusflade, tildels saaet med endel blokke. Og i om- 

 trent 25 m. afstand fra bræen sees antydning til en endemæræne; 

 det indenfor denne liggende felt synes helt recent, ganske nylig 

 forladt af bræen. 



Fra denne moræne i 25 m. afsland fra bræen strakte sig 

 videre udover en flade med forholdsvis ny morænemasse, og 

 hvor enkelte spredte trin kan udskilles for sig. Og i en afstand 

 af 120 m. fra den ovenfor anmærkede moræne (altsaa 145 m. 

 fra brækanten) afsluttes dette omraade igjen med en mere frem- 

 trædende endemoræne. Fra denne endemoræne følger nu videre 

 udover et moræneterræn, hvori kan udskilles en mængde ad- 

 skilte trin, indtil man i afstanden 320 m. (altsaa 465 m. fra 

 brækanten) har den yderste, store endemoræne. Forholdet mel- 

 lem yderste og næstyderste endemoræne er her omtrent det 

 samme som ved Maradalsbræen. Den yderste endemoræne be- 

 staar dels af almindeligt morænegrus, men tildels ogsaa af svære 

 blokke. Og denne endemoræne ved Gjertvasbræen er oplagt i 

 en fordybning, der synes eroderet ca. 6 m. i den paa stedet 

 ældre bundmoræne. 



Denne yderste endemoræne har en smuk, noget spids halv- 

 cirkelform og gaar bilateralt op til fast fjeld paa begge sider af 



