HIERACIUMFLORAEN I HALLINGDAL OG VALDRES. 61 



pladser faar den høiere, grøn stængel og noget større svøp og 

 kurver. Likeledes varierer bladfarven fra temmelig lys til temme- 

 lig mørk, selv paa samme bakke og som det synes uavhængig 

 av underlaget, haarenes og kjertlenes antal paa svøp og kurv- 

 stilker, svøpets farve, som kan være mørkere eller lysere, mere 

 grøn. Som hos andre siiecicum-iormer viser kronerne undertiden 

 tilbøielighet til at bli tabulerte. Hos formene fra Hemsedal 

 (undtagen formen fra Storeskar, som i et og alt synes stemme 

 overens med Ustedals-formene) er bladene og stænglen noget 

 mindre haarede, svøpene mørkere, ved grunden mindre stjerne- 

 haarede og basalskjællene altid rødfarvede i kantene, samt kurv- 

 stilkene kun beklædt med enkelte eller ofte ingen haar. En 

 lignende form forekommer ogsaa ved Liasæt i Ustedalen. For- 

 men fra Vassendli i Valdres avviker ved særdeles tætte og mere 

 jevnstore kjertler paa kurvstilkene og minder herved sterkt om 

 den sammesteds forekommende H. subcroceuni. Andre former 

 herfra har spidse, tæt smaatandede blad. 



Der er betydelige overensstemmelser mellem den her be- 

 skrevne form og den i Dahlstedt. Herb. Hier. Scand., Gent. 

 XVIII, no. 29 og 30 utdelte H. lampranthum Dahlst. v. duri- 

 setum Dahlst. Der er sikkert nært slegtskap mellem disse for- 

 mer. Endnu nærmere er slegtskapet til H. Raulandicum Om. 

 [Dahlst. Herb. Hier. Scand., Cent. XXIV, no. 10. Omang: Süd- 

 norwegische Hier.-Sippen, pag. 14]. 



v. viridulescens n. v. 



A forma praecedenti anthela laxa ramis longioribus saepe 

 magis distantibus arcuato-patentibusque, glandulis setisquepauciori- 

 bus obsitis, involucris dilute virescentibus leviter stellatis, calathidiis 

 subplenis et ligulis marginalibus extus semper estriatis sat distincte 

 recedens. 



Hallingdal: Hemsedal: ved P^agersætvand i Grøndalen. 

 Hol: I Ustedalen ved Foss og Foss sæter, mellem Gjeilo og 



