224 ANDR. M. HANSEN 



Efter de to tidligere tabeller, efter det her vundne resultat 



med korrelasjonen stor legemshøide — stor hodelængde — liten 



hodebredde, tydelig mærkbar trods den almindelige størrelseskorre- 



lasjon — og likesaa den motsvarende: liten legemshøide — liten 



hodelængde — stor hodebredde, maa vi vente at finde et klart 



f legemshøide 

 korrelasionsforhold ogsaa for den følgende tabel cf i /■ i x- i i 



Mhode)indeks. 



Vi finder da ogsaa fuldstændig overbevisende affinitetstal i den 



3-delte tabel med store tal i rubrikerne, i pct. avvikelser: 



lav md. høi vekst 



langskalle -^10 -|- 1 +"9 langskalle 

 md. +1 ^1 ±0 md. 



kortskalle -f- 7 +0 -^ 8 kortskalle. 



Det er en helt harmonisk bygget affinitetstabel, med sym- 

 metrisk diagonal utvikling og forsvindende avvikelser fra sand- 

 synlighetsenheten for de midlere rubriker. Og tabellens tale er 

 absolut avgørende: de lang s kal lede danske mænd er for- 

 trinsvis høie, kortskaller ne fortrinsvis lave. Procent- 

 tallene er vistnok ikke svært store, men de store tal i rubrikerne 

 og den fuldkomne symmetri viser forholdets utvilsomme realitet. 



Den utførligere tabel a) med 36 rubriker viser forholdet like 

 saa ubestridelig, skønt de smaa tal betinger en del uregelmæssig- 

 heler i rækkerne^. Den diagonale motsætning er iøinefaldende. 

 Det er bare -/3 saa mange utprægede langskaller (ind. 70—76) 

 som har den mindste høide, av hvad man skulde ha efter disse 

 karakterers almindelige hyppighet i del hele, Vs Aere end ventelig 

 av de smaa (153—162 cm.) er hyperbrakykefale (85—97). Derimot 

 er bare 76 pct. dette av det sandsynlige tal for den høieste gruppe. 



Maalingerne av de 2000 danske mænd mellem 20 og 65 

 aar — gnsn. 34"7 — viser saaledes at lan gs kaller ne er for- 



1 En del av uregelmæssighetevne i de midtre rubrilier sliyldes vel de ved 

 centimeter-maalet „begunstigede" indekstal, som er paavist av flere 

 antropologer. 



