to GRUNDRASER I DET DANSKE FOLK 241 



krysningsfoiTn, med den kaiakter fm hver av de to hovedraser, som 

 har sterkest nedarvingsevne, saa er det usandsynhg at man ikke 

 skulde kunne paavise særskilte koirelasjoner til bestemt høide, 

 bestemt grad av brakykefali o. s. v. Saalænge dette ikke er 

 skedd, saalænge ikke tilhørende typiske, særegne og nogenlnnde 

 stærke korrelasjoner i de antropologiske karakterer kan paavises, 

 fins der intet antropometrisk grundlag for at opstille mere end to 

 fundamentale raser, hvis faste præg med de motsatte karak- 

 ter-korrelasjoner trær frem gen nem affinitetstabellernes diagonale 

 ordning, tvers gennem den dyptgaaende raseblanding. 



Dr. H. B. Steensby fremstiller det (MD A I, 113) som det 

 er paa en helt konstruktiv, teoretisk forutsætning om to raser 

 at jeg har „løst tømret" den opfatning av Skandinaviens antro- 

 pologi som jeg har utviklet i en del arbeider, som „en teoretisk 

 elev av Arbo". Historisk set er delte urigtig. Selvfølgelig gav Arbo's 

 grundlæggende undersøkelser av Norges antropologi det uomgænge- 

 lig nødvendige grundlag for min som for enhver granskning av den. 

 Men min første forutsætning var den gamle, om en enkelt skan- 

 dinavisk rase („Om indvandringen i Norge" Geogr. aarb. 1890), 

 og den opfatning jeg senere vandt frem til skridt for skridt („To 

 raser i Norge" N. norsk tidsskrift 1894, Landnåm i Norge 1904) 

 var netop i opposisjon til Arbo's teoretiske resultater. Jeg 

 opponerte skarpt mot opdeling i særskilt sten-, bronse- og ældre, 

 yngre jernalders typer, som Arbo saalænge henførte til særskilte 

 folkeslag, jeg opponerte mot hans keltiske og turanske hypo- 

 tesei', anerkendte ikke „den blonde brakykefal" som selvstændig 

 type m. m. Det viser da mangel paa kendskap til hvad han 

 kriticerer, hos dr. Steensby, naar han karakteriserer mig som „en 

 teoretisk elev av Arbo". Trods de iøinefaldende stedegne typer 

 i vort lange, stærkt opstykkede land — som jeg tror jeg kan 

 opfatte ganske skarpt — fandt jeg det etnologisk, arkæologisk og 

 historisk usandsynlig at der skulde være saa mange oprindelige 

 heterogene elementer i det norske folk. Efterhvert som jeg kom 

 til klarhet over at den forhistoriske utvikling i Skan- 



Nyt Mag. f. Naturv. LIII. II. 191 5. 16 



