TO GRÜNDRASER 1 DEr DANSKE FOLK ^65 



men de fleste kvier sig for at dra den nødvendige slutning, at de 

 aandelige rasemærker er like faste som de legemlige. Jeg 

 har andetsteds (Norsk folkepsykologi Kra. 1899) gjort et forsøk 

 paa at fastslaa de to skandinaviske grundrasers psykologiske 

 rasekarakterer, og jeg skal ikke her opta dansk folkepsykologi 

 til undersøkelse. Men jeg kan ikke undlate at omtale en dansk 

 statistik som kan kaste noget lys over rasernes psykologi, omend 

 bare indirekte, fra patologisk, kriminelt omraade. 



Jeg har efter „Zentralblatt für Antropologie" 1906, s. 73 

 gjort et utdrag av Geill: „Kriminal-anthropologische Unter- 

 suchungen dänischer Sittlichkeitsverbrecher" (som ikke for øie- 

 blikket var tilgængelig for mig i original, hvilket gør at der er 

 indkommet paa et par steder en mulig unøiagtighet paa et par 

 enheter, uten nævneværdig indvirkning paa resultatet). Efter 

 referatet var hos de undersøkte 1845 (1842?) københavnske for- 

 brydere 1898 — 1901, derav 116 (115?) sædelighetsforbrydere, hode- 

 formen saaledes i procent: 



sædelighets- 

 forbrydere 

 hyperbraky 1052 6-72 



brakv . . . 4712 4362 



andre 



meso. . . . 39-42 45-89 



doliko . . . 1-92 3-47 



Vi faar ganske vist allerede av disse tal den bestemte op- 

 lysning at kortskaîletheten var stærkere repræsenteret hos sæde- 

 lighetsforbryderne end hos de andro forbrydere. Slaar man sam- 

 men hyperbraky og braky som kortskaller, mot meso og doliko 

 som langskaller, faar vi henholdsvis for 



alle forbr. sædelighetsforbr. andre 



kortskaller 51 58 50 pct. 



langskaller 49 42 50 „ 



Utregner man nu af f i nitets tabellene, finder vi for de 4 

 grupper, fra hyperbraky til doliko, 152107; •87-57 for sædelig- 



