OM VINDSTRÖMMAR I HAFVET. 39 



verkan af jordrotationen, och jag skall i denna uppsats meddela 

 de väsentligaste resultat till hvilka jag hittills kommit, resultat 

 hvilka stå i fullkomlig öfverensstämmelse med Prof. Nansens 

 ofvan nämnda resonnemang. 



Det problem, hvars exakta lösning utgör kärnpunkten af 

 undersökningen, har jag ställt så enkelt som möjligt. I en del 

 af hafvet, inom hvilken jordytans rundning kan negligeras, och 

 på hvilken icke verka andi"a krafter än en stadig, öfverallt lika 

 riktad vind, sokes en stationär relativ rörelse på den roterande 

 jorden. Därvid antages att på alla håll vattnet kan fullkomligt 

 fritt strömma in eller ut ur det tänkta området, och man finner 

 då en viss rörelse, vid hvilken hvarje horizontalskikt af vattnet 

 rör sig som ett helt, parallelt med sig själft, det ena glidande 

 öfver det andra liksom en bunt tunna skifvor. Rörelsen är 

 alltså bestämd så, att den på hvarje skikt verkande friktionen 

 (ifrån vattenlagren närmast under och öfver eller ifrån luften) 

 skall jämt balansera den på samma skikt verkande afböjnings- 

 kraften. Man finner då, att strömriktningen ifrån ytan och 

 nedåt vrider sig liksom stegen på en spiraltrappa, samtidigt 

 med att hastigheten snabbt aftager, så att den efter det första 

 hvarfvet eller halfhvarfvet är praktiskt taget omärklig. Ytström- 

 mens afböjningsvinkel från vindriktningen skulle därvid vara 

 konstant 45°, och sålunda af samma storhetsordning som den, 

 hvilken Prof. Nansen funnit i ishafvet. Det måste anmärkas 

 att det nödtvungna antagandet, att rörelseekvationerna för vattnet 

 äro lineära, innebär en väsendthg afvikelse från det verkliga 

 förhållandet, och att man därför icke har rätt att vänta sig 

 bättre öfverensstämmelse än den ofvan angifna. 



I det fall att rörelsen icke är stationär har jag ej lyckats 

 erhålla någon exakt lösning. För att få ett begrepp om den tid 

 som åtgår, för att vindströmmen skall erhålla sin fulla utveck- 

 ling, har jag därför sökt ungefärligen uppskatta den tid vinden 

 behöfver till att meddela vattnet en mot den stationära ström- 

 men svarande rörelseenergi. Denna tid befinnes vara oberoende 



