40 V. WALFRID EKMAN. 



af vindens styrka och af friktionens storlek i hafvet, men ändras 

 med den geografiska bredden; utanför vändkretsarna är den 

 blott ett eller par dygn eller t. o. m. några timmar. 



De allmännaste teoretiska resultaten i denna afhandling 

 samt vissa tillämpningar af dem på isdrift och hafsströmmar 

 finnas meddelade i den ofvan citerade afhandlingen af Prof. 

 Nansen. Jag skall här gifva en fullständigare framställning af 

 problemets teoretiska lösning och en del slutsatser af den samma. 

 Däremot måste flera betydelsefulla praktiska problem lämnas 

 åsido i detta meddelande, och detta gäller särskildt de viktiga 

 frågorna om kusternas inverkan m. m., hvilka icke torde kunna 

 få ett tillförlitligt svar utan experimentella undersökningar. 



Lösning af problemet om stationära Yindströmmar. 



I det följande skall antagas, att de enda drifkrafterna för 

 vattnets rörelse äro vinden samt den med jordrotationens in- 

 verkan ekvivalenta „sammansatta centrifugälkraften^\ som 

 korteligen brukar benämnas „afböjningskraften". Alla andra 

 lirafter och störande omständigheter skola här lämnas ur räk- 

 ningen, ehuru de naturligtvis i många fall äro af stor eller rent 

 af dominerande betydelse. Sålunda bortses från olikheterna i 

 vattnets täthet, och äfven ifrån inverkan af kusterna och hafs- 

 bottens form, närgränsande hafsströmmar m. m., och antages 

 att vattnet på alla håll kan fritt strömma in eller ut ur det be- 

 traktade området. För att ytterligare förenkla problemet skall 

 jag bortse från jordytans rundning, såtillvida att hela den ifråga- 

 varande delen af hafsytan betraktas såsom plan. Inom det 

 sålunda begränsade området antager jag att en fullt stationär 

 rörelse hunnit utbilda sig under inverkan af en oföränderlig och 

 öfverallt lika riktad vind. Af symmetriska! följer då, att all- 

 ting skall vara lika i hvarje punkt af hafsytan och äfvenså i 

 hvarje punkt af ett annat därmed parallelt plan. 



