50 V. WALFRID EKMAN. 



ning af friktionskoefficienten (.l hafva alla samma verkan på 

 ändringen af a. 



I det fall att ad antages mycket liten, öfvergår ekvationen 

 (11) uti 



tga = la-æ^=l^^^^^^^^. (12) 



Häraf synes, att när man kommer nära ekvatorn så minskas 

 afböjningsvinkeln, och vid ekvatorn går vindströmmen i vin- 

 dens egen riktning. Ekvationerna (10) gifva visserligen, om 

 man insätter a = 0\ endast u = v = 0, men om man före insätt- 

 ningen af â = ersätter konstanten C med C: a, så får man 

 u^Cl; v=CÇ, således en från botten mot ytan jämnt 

 stigande hastighet. 



A andra sidan visar (12) äfven, att afböjningsvinkeln är 

 liten, när djupet är litet. Af (11) framgår, att när djupet 

 ökas, så är a ömsom större och mindre än 45°, men differen- 

 serna aftaga mycket fort med växande djup. Antages t. ex. 



d=. — d. v. s. lika med hälften af det djup, som ytström- 



men skulle få i oändligt djupt vatten — så ej-hålles tg a ^ 



[Sinh y — l) : fenh ^ ^ A = 0-394, och sålunda ^ a == 21° '5. 



På dubbla detta diup, d = 7^—, är ß=45°, och för d=^-r- 



'' ^ 2a 4a 



erhålles a:^46°*0. För d = co öfvergår (11) uti tga = l. 



Diskussion af resultaten. 



Om vi hålla oss till det fall att hafsdjupet är oändligt, hvil- 

 ket lämpar sig bäst för en allmän diskussion, så framgår af (9) 



^ På grunda innanhaf såsom t. ex. Östersjön, torde afböjningsvinkeln 

 sålunda kunna blifva afsevärdt mindre än 45°. Det samma skulle 

 kunna vara fallet äfven i djupa haf, om nämligen en salthaltsgräns 

 eller en underström bildar en artificiell botten. 



