OM VINDSTRÖMMAR I HAFVET. 51 



att vindströmmens djup är minst vid polen och ökas lång- 

 samt mot låga breddgrader. Om t. ex. D = 100 meter vid 

 polen, så är D = 108 m. pcå 60° bredd, 141 m. på 30° bredd, 

 240 m. på 10° bredd och ökas sedan snabbt mot ekvatorn, där 

 strömmen enligt teorien skulle nå ända till hafsbotten. Vidare 

 beror strömmens djup af friktionskoefficienten /li, hvarom vidare 

 skall talas längre fram. Däremot skulle det enligt de teoretiska 

 resultaten vara oberoende af vindstyrkan. Detta resultat, 

 som förefaller i hög grad orimligt, beror på att våra rörelse- 

 ekvationer äro Hneära; i verkligheten kommer strömmens djup 

 att ökas i någon mån med vindstyrkan, emedan /li ökas med 

 rörelsens häftighet. 



Ytströmmens hastighet Vo] växer enligt (8) proportionellt 

 med vindkraften T och ökas från polen mot ekvatorn i samma 

 proportion som strömmens djup, nämligen som 1 : V sin cp. 

 Af böjnings vinkeln a hade vi funnit vara konstant = 45°, och 

 detta förefaller egendomligt, då man ju borde vänta sig. mindre 

 afböjning af strömmen, ju mindre jordrotationens verkan är. 

 Förklaringen ligger emellertid däri, att afböjningskraftens storlek 

 ej beror endast på jordrotationens vertikalkomposant w sin cp, 

 utan på produkten af denna med strömmens hastighet och massa; 

 och då dessa två senare faktorer hvardera ökas mot ekvatorn 

 proportionellt mot 1 : V sin cp, så blir produkten konstant. När 

 man passerar ekvatorn från nordliga till sydliga breddgrader, så 

 skulle alltså afböjningsvinkeln göra ett plötsligt språng från 45° 

 åt höger till 45° åt venster. Detta orimliga resultat undvikes 

 emellertid, såsom vi hafva sett, om man antager hafvets djup 

 vara ändligt. 



Den viktigaste orsaken till bristande öfverensstämmelse mel- 

 lan de teoretiska resultaten och verkligheten ifråga om vind- 

 strömmar på låga breddgrader, är emellertid icke att vi antagit 

 hafsdjupet vara oändligt, utan den, att vi antagit strömmen vara 

 stationär. Ju närmare man kommer ekvatorn ju sämre äro 

 nämligen betingelserna för att det stationära tillståndet skall 



