OM VINDSTRÖMMAR I HAFVET. 61 



Detta förhållande består sålunda vid början af en vind- 

 ströms uppkomst, innan strönmien hunnit få någon märkbar af- 

 böjning. Ju mera rörelsen närmar sig sitt stationära tillstånd, 

 ju mera kommer emellertid arbetet att uteslutande öfvergå i 

 värme, och jag antager, att när strömmen blifvit tillnärmelsevis 

 stationär, så har endast { X 0-4 ^ rV af hela det utförda ar- 

 betet kommit till godo i form af rörelseenergi. Under detta an- 

 tagande skulle en jämförelse mellan (16) och (17) gifva 



TV 



° -1 TV t 



o (, ± v of', 



och alltså 



4 V2 w sin cp 



t = 



V2 10 sin cp 



Om tiden räknas i timmar, så är w = -r^- 



I polarhafvet skulle således en vindström blifva stationär på 



firt 



^- = 134- timme och i närheten af vändkretsarne (r/) := 23°) 



7rV2 " ^ 



på 35 timmar (alltså samma tider som erhållits sid. 59). 



Visserligen äro dessa siffror endast ungefärliga uppskatt- 

 ningar, och i själfva verket är ju äfven den fråga, som skulle 

 besvaras, obestämd, emedan rörelsen så småningom närmar 

 sig sitt stationära tillstånd, utan att någonsin exakt uppnå det. 

 Men äfven om resultaten vore felaktiga på t. o. m. 100 procent, 

 så innebära de tydligen ett stort framsteg i noggrannhet, om 

 man jämför dem med Zöppritz' ofvan anförda beräkningar, enhgt 

 hvilka vindströmmar af 10 och 100 meters mäktighet (se sid. 56) 

 skulle behöft 8 månader respektive 67 år för att sättas i gång. 



Resultatet af den på sid. 57 — 61 gjorda beräkningen kan 

 sammanfattas sålunda. Den tid en jämn vind behöfver verka, 

 för att den af vinden uppväckta strömmen skall (praktiskt 

 taget) erhålla sin fidla utveckling, är oberoende af vind- 

 strömmens slutliga djup och styrka och är på höga bredd- 



