DET BIOLOGISKE SELSKAB. 1901. 115 



det er udentvivl langt frem, før man kan indlade sig paa disse 

 spekulationer. Hvad ligheder med mongoltypen angaar, saa kan 

 der ikke nægtes visse antydninger i denne retning (ligheden med 

 lappetypen er dog for disse kraniers vedkommende mere end 

 tvivlsom), men det bør ogsaa mærkes, at der ogsaa sees ligheder 

 med enkelte af de ældste kjendte kranier fra Mellemeuropa. 



I ethvert lilfælde er de norske brachycephaler ikke at 

 anse som mere specielle norske typer. Den brunette brachyce- 

 phal er som før nævnt at betragte som almindelig udbredt over 

 store dele af Europa. Mindre kjendskab haves om de blonde 

 braehycephalers forekomst. Det tør dog være grund til at an- 

 tage, at ogsaa disse særtyper vil kunne paavises ialfald i andre 

 nordeuropæiske lande. 



Under foredraget demonstreredes en typisk samling af nor- 

 ske brachycephale skalleformer. 



Foredraget gav anledning til følgende diskussion mellem 

 brigadelæge G. Arbo og foredragsholderen. 



Brigadelæge Arbo fremhævede den store interesse, som 

 overlæge Larsens undersøgelser havde for ham, efteråt han selv 

 paa grund af udebleven støtte var kommen rent i dødvandet 

 med sine antropologiske undersøgelser. Som anført af Larsen 

 var han ved undersøgelse af Sætersdalsbefolkningen, der i 

 denne henseende viste eiendommelige forhold, bleven ledet til 

 at opstille en egen norsk mesocephal blond type. Den egentlige 

 Sætersdal (Setr- Valle med annekser) er vel et af de mest iso- 

 lerede dalfører i Norge, endende som en cul de sac opimod 

 høifjeldet uden anden veiforbindelse end udover det 12 mil lange 

 dalføre med tidligere yderst daarlig vei. Man kunde her vente 

 at finde de mest oprindelige og ublandede forhold, hvad jo og- 

 saa i mange henseender virkelig var tilfældet. Mesocephalernes 

 procentforhold i dette dalføre gav følgende billede i række søn- 

 denfra opover: 



