c. H. OSTENFELD. 



Og vitis idaea, Empetrum, Aledoria ochroleuca, Ärdosta- 

 phylos alpina, Juncus trifidus, Polytrichtim sp., Äira flexu- 

 osa, Phyllodoce og Lycopodiwm alpimim. 



Ejendommeligt var det her som på mange andre steder at 

 se renlavens store fläder afdelte i rhombiske figurer på grund 

 af tørken ; det er en „rudemark", hvor ikke jorden men plante- 

 dækket frembringer „ruderne". 



Som det fremgår af det foregående, er det meste af Skoven 

 meget tør, men det er dog ikke nær alt; den laveste del af 

 fjældsiderne hge op til dalbunden var gjennemgående fugtigere, 

 således at likenerne trådte tilbage for mosserne, og desuden 

 fandtes der dels en mængde små myrer, dels langs småbække 

 og elve frodige steder med mesofyter og hydrofyter. Hvis 

 man vilde finde mange arter, skulde man til sådanne frodige 

 steder, ti nåleskoven var enormt ensformig og artsfattig; 

 man kunde gå længere strækninger for at finde 20 — 30 fanero- 

 game arter. 



Det sted, hvor vegetationen var rigest, af hvad jeg så, var 

 en fjældkløft, hvorigjennem den lille elv Harrena banede sig 

 vej fra Harsjøn til Rena. Grunden var her skifer, som syntes 

 et forvitrende. Særlig i det nedre parti ovenfor en lille vand- 

 mølle og savværk hørende til gården Hornset (se tavle VI, fig. 

 3) havde en frodig karakter, således at det nærmede sig til 

 Lunddalene, som A. Y. Grevillius^) o. a. svenske forfattere 

 har beskrevet dem. Her spillede Alnus incana med Aconi- 

 tum Lycoctonum en hovedrolle og af de mange arter, som 

 iøvrigt fandtes, vil jeg fremhæve Stellaria nemorum, Gera- 

 nium silvaticum, Epilobier, Viola mirabilis, Galium tri- 

 florum, Garex digitala og forskjellige bregner. Et sted, der 

 i frodighed mindede om det, men større i område og mindre 



') A. Y. Grevillius: Biologisch-physiognomische Untersuchungen einiger 

 schwedischen Hainthälchen. Botan. Zeitung, 1894 p. 147. 

 R. Hult: Blekinges vegetation. — Medd. Soc. pro Fauna et Flora 

 fennica. 1885. 



