294 ANDR. NOTØ. 



til Oksfjord i Skjervø. Indenfor disse forsænkninger (eider) faar 

 fjeldene en ganske anden form, og bergarten bliver ogsaa en 

 anden. Indenfor er det nemlig ikke vilde alpetinder, bestaaende 

 af urfjeld og eruptiver, men afrundede eller terrasseformige fjelde 

 (de første paa nordsiden af fjorden, de sidste paa sydsiden), be- 

 staaende af sedimentære bergarter. Paa sydsiden af fjorden og 

 de indre dalfører har fjeldene en betydelig større høide end paa 

 nordsiden. Midt paa plataaet mellem Kvænangen og Nord- 

 Reisen hæver en betydelig fjeldrække sig. De øvre af disse 

 fjelde, Incogaissa og Gærbmagaissa, har afrundede former, de 

 nedre, Rieppe og Oksfjordtinderne, er vilde alpetinder, mere 

 eller mindre bedækkede af evig sne. Længer mod syd hæver 

 Bæcegel-Haldde sig. Østenfor dette fjeld tindes vistnok en del 

 fjelde, der har betydelig høide, saaledes Abo-Rassa; men næsten 

 alle har de for de finmarkske fjelde eiendommeHg afrundede 

 former, bratte kun af og til langs elveløbene. 



Hele Kvænangens herred er 2093 km.^ og har en længde 

 af 90 og en bredde (i den sydligste del) af 47 km. Folkemæng- 

 den er 1764 mennesker, hvoraf 1016 lapper, 279 kvæner, resten 

 nordmænd. Disse tre [folkeslag bor for det meste om hver- 

 andre. I Kvænangsbotten samt paa strækningen Kjækan-Badde- 

 ren bestaar befolkningen dog udelukkende af lapper og kvæner. 

 I Kjækan bor der derimod en del nordmænd, for det meste efter- 

 kommere af arbeidere ved Kjækans og Badderens kobbergruber. 

 I disse begyndtes der at arbeide i 1848 som underafdelinger af 

 Altens kobbergruber. Hvad Indre-Kvænangens bebyggelse an- 

 gaar, saa er Kvænangsbotten — som de fleste fjordbotner her- 

 oppe — vistnok fra først af hieven bebygget af kvæner, som 

 for henimod et par aarhundreder siden indvandrede fra Finland. 

 Aarøen, som ligger i det største af de to indre fjordbasiner, er 

 den første jord, som er bleven matrikuleret i Indre-Kvænangen, 

 nemlig i 1723. Da imidlertid her ikke er stedet til at dvæle 

 større ved Kvænangens bebyggelse, skal jeg kun nævne denne 

 for Burfjorddalens vedkommende. 



