296 ANDR. NOTØ. 



Alteidet. Da saa store partier af Kvænangen i botanisk hen- 

 seende var et terra incognita, har jeg med offentlig stipendium 

 i aarene 1900 og 1901 undersøgt Indre- og Mellem-Kvænangen. 

 I 1900 undersøgte jeg Indre-Kvænangen, nemlig fra Kjækan og 

 Nordbotten henimod Naqeroaivve og myrstrækningerne nedenfor 

 Haalejok, derfra nedover over Gærbek (amtskartets Gærbek 

 heder Cæbet o: halsen), østenfor Navuonjok, Navuonvuobme og 

 Nieminaikovuobme, samt hele strøget derfra mod sydost til 

 amtsgrænsen, mod sydvest til henimod Nord-Reisen og mod 

 nordvest til Cærbmagaissa. — I geologisk henseende falder dette 

 strøg i 2 naturlige halvdele, skilte fra hinanden ved Niemi- 

 maikojok. Nord og øst for denne bestaar fjeldene af haardere 

 lerskifer — Ruossavarre bestaar dog tildels af blødere — og 

 grundfjeld; vest og syd for samme elv er det glimmerskiferen, 

 som er fremherskende. Efter K. Petersens geologiske kart over 

 Tromsø amt skal heie strøget mellem Indre-Kvænangen og Nord- 

 Reisen beståa af blødere skifer; men dette er dog ikke tilfæl- 

 det. Corrovarre og Slææros østside bestaar aï løsere skifere; 

 derimod bestaar Slææros vestside af haardere skifere (Balsfjor- 

 dens gruppe). Incogaissa og Cærbmagaissa bestaar for en stor 

 del âf grundfjeld. Abo-Rassas og Vasto-Rassas bergarter svarer 

 til Slææro; men grundfjeldet kom flere steder frem i dagen, ja 

 flere steder fra Syd-Slææro til Abo-Rassa var grundfjeldet det 

 dominerende. De løsere skifere kom kun paa de lavere lig- 

 gende steder, saaledes langs elveleierne, frem i dagen. — Aaret 

 1900 var i botanisk henseende et yderst uheldigt aar. Den 20. 

 juli laa sneen paa Sydfjeldene (syd for Nieminaikojok) overalt 

 til birkegrænsen. Den 21. maatte jeg bruge kompas for i sne- 

 kaven at finde ned igjen af Ruossavarre. Endnu den 30. laa 

 alle fjeldvande paa Slææro tilfrosne. Den 2. august, efter et 

 par temmelig varme dage, var der ikke gaaet hul paa isen paa 

 Abojavre — isen gik vistnok ikke op der det aar. Paa Lille- 

 Abojavre (paa Lassovarre) var da isen tildels smeltet. De fleste 

 elve oppe paa fjeldene kunde jeg først i august gaa over paa 



