346 ANDR. NOTØ. 



L arcuata (Wg.) Sw. Spredt omkring paa fjeldene; gaar 

 uden grænse over i 



ß hyperborea (R. Br.). Denne sidste gaar flere steder i 

 det nordlige Norge ned til havet. Varieteten var især talrig paa 

 Slææro og omliggende fjelde. Af var. kan igjen merkes f. uni- 

 spica fra Rotlovarre, nedre Mellemfjeld og Gorrovarre. Formen 

 fra Rottovarre har flade, meget smale, haarkantede blade, og 

 blomsterbladene er tildels længere end kapslerne. 



L. spicata (L.) D. G. Ikke sjelden i Indre-Kvænangen, men 

 sjelden i Burfjorddalen og paa omliggende fjelde. 



Potamogeton rufescens Sghrad. Talrig i et lidet tjern nær 

 husene i Burfjorddalen. 



Sparganium hyperboreum Læst. En steril Sparganium- 

 form saaes flere steder ved Navuonjok og i Burfjorddalen. Jeg 

 antager, at det var hyperboreum. Sørstrømmen (Norm.). 



Scirpus caespitosus L. Alm. i distriktet. 



Eliocharis uniglumis (Link) Schult. Alteidet if. Blytt. 



Eriophorum angustifolium Roth. Alm. i disti'iktet. 



E. vaginatum L. Som foregaaende. 



E. russeolum Fr. Talrig nær skogopsynsbetjentens hus i 

 Nordbotten. Formen nærmer sig snart typica, snart f. rufescens 

 (Ands). 



E. Scheuchzeri Hoppe. Ikke sjelden paa fjeldene. Den gik 

 tildels ned til havet, f. ex. i Nordbotten. 



E. alpinum L. Alteidet if. Blytt. 



Carex vesicaria L. Af og til i våndene paa Burfjordda- 

 lens vestside; i et lidet tjern vest for Rottojavre, ved birke- 

 grænsen. Paa de første steder vokste den paa optil 1 meter 

 dybt vand og var ofte temmelig stor. C. ampulacea var dog 

 mere almindelig. Disse to var det, som indbyggerne brugte til 

 senegræs. Equisetum limosum, som gjerne holdt sig sammen med 

 disse, brugte de ogsaa, da denne skulde blive svært myg, naar 

 den — som det andre senegræs — ■ blev noget tørket og derpaa 



