60 BERNT LYNGE. 



Til strandvegetationen hører ogsaa klippestranden, men da 

 denne ved jevne overganger gaar over i det egentlige klippesam- 

 fund, vil vi heller omtale den under dette avsnit. 



Klippesamfund. 



I Dybvaag sogn finder vi ikke nogen strandvold, shk som 

 Warming omtaler fra Danmark. Fjeldet gaar like ut i sjøen og 

 klæs kun av laver og endel nøisomme moser. Den fanerogame 

 vegetation henvises til smalere eller bredere sprækker i fjeldet, 

 hvor den fører en tilværelse, som ofte er kummerlig nok. 



Warming har i sin bok: Dansk Plantevækst. 1. Strand- 

 vegetationen git en nøiaglig beskrivelse av vegetationen paa 

 Bornholms klippekyst. Forholdene hos os er saa overensstem- 

 mende, at vi kan nøie os med endel korte bemerkninger. 



Langs stranden vokser, saalangt sjøsprøiten rækker, en sort 

 skorpelav Verrucaria maura og i følge med den en anden lav 

 Lichina confinis. De kan i sterkt solskin bli utsat for en sterk 

 uttørring, Verrucaria-skorperne har let for at skalle av og Li- 

 china'en brækker i stykker og fyker bort med vinden. Denne 

 effektive formeringsmaate er sammen med de lokale forhold, som 

 andre planter ikke taaler, en vigtig grund til disse planters 

 store utbredelse. Verrucaria maura taaler kun en vis salt- 

 mængde. I de vandpytter („dapler"), som sjøen danner i de 

 smaa fordypninger i fjeldet, vokser den aldrig paa bunden, bare 

 i et vist belte langs den øvre kant. Rent skjønsmæssig anslaas 

 den nedre Verrucaria-în del av disse skaaler til at rumme om- 

 trent Vs ^v den vandmængde, skaalen rummer, naar den er fuld, 

 d. v. s. laven skulde ikke like en saitkoncentration større end 

 10 o/q. Verrucaria maura maa kunne taale en meget hurtig 

 forandring av det osmotiske tryk, en eneste bølge kan jo skylle 

 væk en koncentrert opløsning og erstatte den med almindelig 

 .sjøvand. De andre laver, som vokser noget høiere end de nævnte, 

 er væsentlig de samme som dem, der omtales fra Sveriges vest- 



