DET BIOLOGISKE SELSKAB. 



Og søke om penge til utførelsen av et bestemt arbeide, som de 

 paatok sig at gjennemføre. 



Møte torsdag den 28de september 1911. 



Overlæge E. Aaser holdt efterfølgende foredrag: „Om paa- 

 visning av difterigift i blodet hos patienter angrepet 

 av difteri". 



Mine damer og herrer! Allerede i 1889 fremkom Roux og 

 Yersins banebrydende arbeide om difterigiften og siden er deres 

 resultater bekræftet av Ehrlich, Behring, Madsen m. m. fl. 

 Vi hai' derfor nu et nøiagtigt kjendskap til den nævnte gifts 

 virkning paa marsvin. Indsprøites giften subkutant, fremkalder 

 den meget karakteristiske symptomer hos forsøksdyret. Er dosen 

 tilstrækkehg stor, vil dyret dø i løpet av 2 — 4 dage og ved 

 sektion finder man ødem og infiltration med hæmorragier paa 

 injektionsstedet, effusion i pleurahulen samt sterk rubor og svulst 

 av kingerne. Mindre doser fremkalder ødem uten at medføre 

 døden ; men hvis den indsprøitede giftmængde ligger nær op til 

 den minimale dødsdose, vil der komme nekrose av huden paa 

 injektionsstedet — og dyret vil faa paralyse, som tilslut med- 

 fører døden. Ved meget smaa doser derimot kommer intet 

 ødem; dyret synes overhodet ikke at afficeres av giften. 



Ved den her omtalte metode er man altsaa ikke island til 

 at paavise meget smaa giftmængder, idet disse tilsyneladende 

 ikke har nogen virkning paa forsøksdyret. En paavisning av 

 minimale giftdoser har imidlertid stor interesse, og derfor har 

 ogsaa flere forsøkt at utarbeide metoder, hvorved meget smaa 

 mængder av difterigiften kunde paavises. 



Saaledes fandt Marx at V12 av den minimale dødsdose 

 fremkaldte ødem hos forsøksdyret ved subkutan indsprøitning; 

 men dette ødem kunde først iagttages, naar dyret blev dræbt 

 24—48 timer efter indsprøitningen. Der skulde da vise sig som 

 en hten geleagtig svulst under huden. Marx benyttet denne 



