KVARTÆRGEOLOGISKE STREIFTOG PÀÀ SØRLANDET. 317 



glaciale forekomster, d. v. s. 17 arter, blir antallet av postglaciale 

 moUuskformer 79. Jeg har da ikke tat hensyn til bankene paa 

 Flekkerø^ da disse ligger i stranden, hvor récente former findes 

 indblandet. 



Det kan ha sin interesse at se hvordan Kristianssandstrak- 

 tens 79 postglaciale molluskarter fordeler sig blandt Brøggers 

 arktiske, boreale og lusitaniske former. Det blir da nødvendig 

 at sløife enkelte arter som ikke er helt bestemt, og hvor den 

 nøiagtige artsbestenmielse har betydning for klassificeringen. Vi 

 faar da ialt 



6 arktiske, 28 boreale og 41 lusitaniske former, 

 d. v. s. de lusitaniske former utgjør adskillig over halvparten. 

 Dette er mere end i Østlandets tapesbanker, hvad man jo ogsaa 

 kunde vente her i det sydligste av landet. 



Hvor høit tapestidens strandlinje ligger i Søgne, er ikke 

 nøiagtig fastslaat. Tangvallsmoen hæver sig efter flere aneroid- 

 maalinger til vel 16 rn. o. h., og en terasseflate ved Mastad nær 

 skjælforekomsten ved Kjelland ligger efter en enkelt maaling vel 

 15 m. o. h.; men baade Tangvallsmoen og Mastad-terrassen er 

 vistnok av glacial oprindelse, selv om de kanske har faat endel 

 av sin utformning i postglacial tid. Sandsynligvis har sjøen un- 

 der tapessænkningens maksimum sendt en grund bugt indover 

 forbi Tofteland og et stykke opigjennem det dalføre hvor Søgne- 

 elven flytei". Efter de nuværende terrængforhold kan denne bug- 

 ten ha naadd meget langt ind; men endel av den erosionen som 

 har sænket terrænget omkring elven, har selvfølgelig foregaat i 

 tiden efter tapessænkningen. 



Moene ved Rosseland og Brennaasen har sandsynligvis lig- 

 get over tapestidens strand, men neppe meget. Rosseland synes 

 at ligge ca. 18 m. o. h., og likesaa Brennaasen. Elveleiet hgger 

 meget lavere. Farvandets høide skal efter rektangelkartet være 

 21 m. 0. h., og dette stemmer særdeles godt med mine maalinger 

 paa en række utflugter. Men høidene længere inde i Greipstad 

 er, som jeg ogsaa har gjort opmerksom paa i „Bidrag til Sør- 



