890 



RÖDSPOV. LIMOSA ^GOCEPHALA. 



näbbet något snedt nedåt riktadt, och fötterna bakut sträckta. 

 Vid/or/pZanfmn^s^id^n anställa hanarna ett slags spel: jodlande tumla 

 de om i luften och flyga än med den ena, än med den andra vin- 

 gen nedåt riktad. Uppmärksam och skygg lyfter han innan den, 

 som nalkas, kommer nära, och flyger långt, innan han åter slår sig 

 ned. Hans läte är starkt klingande, liknande flöjttoner 'djo djo'; 

 om hösten 'gäyb'. Vid häckplatsen skriker honan 'tiderif, hanen 

 'tjä tjäää' eller 'grytto'» 



Dess föda utgöres av larver, smärre insekter, daggmaskar, 

 små sniglar, fisk- och grodrom samt grodyngel. Han söker om 

 dagen eller ännu mera i skymningen eller i månsken sin föda, 

 mest ibland dy, deri han nedsticker näbbet ända till näbbroten; 

 besöker även sänka åkrar. 



Utom vid flyttning håller han sig stilla om natten och sover 

 midt på dagen stående på ett ben och med näbbet doldt under 

 fjädrarna. 



Angående fortplantningen har Taczanowski meddelat några 

 upplysningar. Fogeln häckar, såsom vi antydt, i några trakter av 

 Polen, dit han kommer, så snart snön gått bort; häckar i stora 

 kolonier i kärr med gräs och buskar; gör i toppen av en tuva 

 eller på en annan liten upphöjning en grop om 3 tums diameter, 

 bekläder den omsorgsfullt med torrt gräs och börjar äggläggnin- 

 gen i maj; lägger 4 ägg, hvilka ruvas av båda könen. De mot- 

 taga den besökande med Ijudeligt skrik; på sjelva häckplatsen 

 kretsa de över hans huvud under oupphörligt larm. Stannar man 

 något, bliva de mindre rädda, och somliga återvända till sina bon, 

 i synnerhet om äggen äro mycket ruvade. Innan de hava 'ågg^ 

 äro de mera skygga. Mest modiga äro de, då ungarne äro ut- 

 kläckta, och de angripa både hästar, kor och foglar, till och med 

 roffoglar och kråkor, som komma i deras närhet. Sedan föra 



föräldrarna ungarna till andra platser, dit de samlas från olika 

 håll, och då är bästa jagten på dem. I medlet av juni äro un- 

 garna flygga, och de bortflytta så tidigt, att endast få kvarstanna 

 till slutet av juli. Aggens antal är stundom 5, i hvilket fall 

 troligtvis en främmande hona lagt ett av äggen. Vi hava icke 

 sett någon sådan kull, men anse, att genom noggrannare under- 

 sökning det stundom skulle kunna lyckas att bestämma, om så 

 varit fallet. 



Uti falkar och hökar har han sina fiender^ till hvilka även 

 korpar och kråkor, som uppsöka boen och förtära äggen, böra 

 räknas. 



I England fångades fogeln åtminstone förr, tillika med brus- 

 hanar, med lockfogel. De kunna fångas i snaror, uppstälda i 

 vattenbrynet på ställen, der man märkt, att de bruka uppehålla 

 sig. Den enda tid, då fångst eller jagt å dem bör verkställas, 

 är hösten, sedan de samlats i flock, då man från ett bakhåll 

 stundom kan fälla ett par i ett skott. 



Köttet anses allmänt såsom utmärkt och skall vara lika godt 

 som Beckasinens. Detta är i synnerhet fallet om hösten, då de 

 äro mycket feta; under häcktiden äro de deremot magra. Även 

 äggen skola vara utmärkt goda. I Holland, der de i mängd in- 

 samlas, torgför man och till och med exporterar dem. 



Man har icke skäl att beskylla fogeln för att göra någon 

 skada genom förtärande av rom eller mycket små fiskar, helst 

 han huvudsakligen förtär daggmaskar och insekter. På häck- 

 platserna hos oss bör denna i flere hänseenden utmärkta fogel 

 så väl som dess 'ågg sparas till vetenskapliga ändamål. I Eng- 

 land anses han, till följd av fångst och kärrens utdikning, redan 

 såsom häckande vara utrotad. 



I tamt tillstånd i stora volierer trives han ganska väl, även 



