BRUSHANE. PHILOMACHUS PUGNAX. 



401 



Såsom vi sett, börjar vårruggningen redan under fog-elns vi- 

 stande i Afrika, och vid framkomsten till södra Europa är 

 den icke alldeles afslutad, och särskildt kragfjädrarna äro icke 

 utvuxna, hvilket sker under flyttningen till häckplatserna. I mel- 

 lersta Europa sker flyttningen i april och maj. Gamla hanar i 

 nästan full vårdrägt äro under flyttning antecknade den 25 april 

 och den 16 maj, höstflyttningen varar under IV2 månad från med- 

 let af augusti. Redan i juli förlora hanarne krage och vårtor: 

 stundom råder dock någon oregelbundenhet i detta hänseende. 



Hanarne i sommardrägt fiyga mycket dåligt, i synnerhet vid 

 blåst. Sedan leken i senare hälvten af juni upphört, då även 

 vårrustningen aflägges, bJir flygten snabb, med hastiga vingslag, 

 men stundom s\^äva foglarne långa stycken utan vingslag. 



Löiet utgöres af svaga pipande ljud, som höras om natten. 

 Under flyttningen är det ett hest »kuck kick.» 



I nära samband med Brushanens egendomliga vårdrägt står 

 dess lek. Den utgöres af dess bekanta och ofta beskrifna strider. 

 De äro envig, dock så att på samma ställe kunna flere par strida 

 mot hvarandra. Då de få se hvarandra, komma de i darrning, 

 nicka mot hvarandra och rusa mot hvarandra med nedsänkt 

 bröst, utspänd hals- och nackkrage. Dessa anfall förnya de flere 

 gånger, och då de tyckas vara belåtna med striden, nicka de åter, 

 darra och slutligen putsa de sina fjädrar. Striden medför ej syn- 

 nerlig olägenhet, då näbben äro böjliga, och sällan gå ens några 

 fjädrar dervid förlorade, ännu mindre förorsakas deraf någon svå- 

 rare skada. Hanarne strida, antingen honor äro närvarande eller 

 ej, och om någon hane är förtrolig med en hona, stör striden ej 

 förhållandet parterna emellan. De kämpande draga sig båda till- 

 l^aka med bibehållen krigsära, och den ene hanen söker icke att 

 tillegna sig motståndarens hona. 



Sund ev all, Svenska fåglarna; forts, af Einherg , 1881. 



Man har trott, att dessa strider gälde honorna, men det sy- 

 nes snarare, som om de gälde platsen, och foglarna söka tydli- 

 gen driva hvarandra bort ifrån det för dem passande stället, i 

 hvars närhet de finna föda och lämpliga häckplatser. Stundom 

 får man se även honorna strida med hvarandra, och man har 

 icke iakttagit, att dessa föredraga bland hanarne dem, som vun- 

 nit i striden. Hanarne övergiva emellertid sina makar för andra 

 honor, ända till dess de alla fått 'ägg och ruvningen börjat. Lik- 

 vist har man skäl att antaga, det samma hane och hona i regeln 

 leva tillsammans under häcktiderna för hela lifvet. 



Vid flyttningar och under den kalla årstiden hålla de sig van- 

 ligtvis tillsammans i ofta mycket stora flockar. Vid häckplatserna 

 måste de sprida sig för att under fortplantningstiden erhålla till- 

 räcklig föda åt sig sjelva och sedan även åt sina ungar. De 

 återkomma till sina förut begagnade häckställen och samma par 

 uppsöker t. o. m. samma tuva till bo. Det är derför icke under- 

 ligt eller bland foglarne ovanligt, att de söka driva andra bort 

 från den plats, hvilken de sjelva anse för sin. 



I närheten af lekplatsen, hvartilPstörre sänka ängar väljas, 

 finner man spridda bon, hvilka utgöras af små gropar i grästu- 

 vorna. Äggen äro 3 — 4, läggas i maj eller början af juni. Ruv- 

 ningen varar 17 dygn. 



Så snart ungarne blivit torra efter utkläckningen, lockas de 

 af modren till platser, der de kunna finna föda. De växa hastigt 

 och bliva på en månad flygfärdiga. 



Födan utgöres af insekter, larver, små djur, som leva i kärr. 

 Jäckel omnämner särskildt: Limnophilus grisens.^ Naucoris cimi- 

 coides^ Cyclonotum orbiculare^ Philhydrus testaceus, Parnus auricii- 

 latuSy Sitones tibialis, Agonum viduum^ Bemhidium velox^ och vid 

 ett annat tillfälle även Pissodes notatus, Rhinoncus periearpius, 



95 



