382 



LÄPPSNAPPA. LIMOSA LAPPONICA. 



m. fl.; i Marocco talrik; de flesta flytta söder ut i september, 

 återkomma i april, visa sig sällan i det inre av landet, Irby, 

 Dresser; Gambia, Hartlaub; Algeriet under vår och höst. To ur- 

 NES, vanlig även om vintern. 1 N.O. Afrika på fält med klö- 

 ver och vicker i närheten av vatten, A. E. Brehm, Adenviken, 

 Somalikustcn, enl. Heuglin, h vilken vid Röda havet såg en art, 

 som han ansåg för denna. 



Blyth lärer hava sett fogeln på Himalaia; den omtalas även 

 från Sind, Hume. 



Från östra Asien omtalas under namn af Limosa rufa och 

 L. lajpponica en form, som anses för en egen art: Limosa Bau er i, 

 Naum. = L. uropygialis, Gould, dit även den av Middendorff i Si- 

 birien, av Sabine och v. ScHRENxfrån Okotska havet omtalade torde 

 höra. SwiNHOE m. fl. hava erhållit den i Peking och Hakodadi, och 

 den är dessutom erhållen på N. Seland. De av David & Oustalet, 

 Ois. Chin. 1877, 459, m. fl. uppgivna dimensioner ligga inom om- 

 rådet för dem jag ovan anfört för vår art, och jag är böjd, att 

 anse den ostasiatiska för en varietet av vår. 



Under häcktiden uppehåller fogeln sig i den högre nordens 

 kärrtrakter, men många kvarstanna även under sommaren i syd- 

 ligare länder, hvilket givit anledning till ofta upprepade förha- 

 stade uppgifter, att hon der häckar. Under flyttning och vinter 

 lever fogeln vid sydliga havskuster, i synnerhet långs åt Atlan- 

 tiska oceanen, och förekommer endast sparsamt eller tillfälligtvis 

 i det inre av Europa. 



Om dess lefnadssätt i övrigt få vi meddela följande. Då hon 

 går, bär hon halsen S-formigt böjd och kroppen vågrät; gången 

 är gravitetisk, sällan ser man henne springa. Hon vadar ofta i 

 vattnet, så att det når upp till bröstet. Hon kan även simma, 

 fastän hon sällan synes taga i anspråk denna sin förmåga. Hennes 



flygt är snabb med hastiga vingslag, och vanligtvis flyger hon 

 rakt bortåt, då hon blir skrämd. Nästan alltid lever hon i små 

 eller mycket stora flockar utom vid häckplatserna. 



An visar hon sig mera, än mindre skygg, dock är hon icke 

 på långt när så skygg som Spovarne. Är flocken stor, så lyfta 

 de vid fara mycket förr, än då den är liten. Unga foglar äro 

 mindre lättskrämda än de gamla, och i synnerhet lära sådana 

 foglar, som flytta över eller förirrat sig i ett lands inre delar, 

 förlora mycket av sin vaksamhet, troligtvis av trötthet. 



De gamla foglarnes höstflyttning sker, enligt meddelande av 

 KoLTHOFP, i flockar om 8— 10 st. till medlet, stundom till slutet av 

 augusti. Senare synes icke någon gammal fogel. Ungfoglarna 

 flytta under hela september månad, likaledes i flockar om högst 

 8—10 st. 



Ifrån Pommern och Riigen säges det om L. Mejeri^ att de 

 äldre foglarne komma i de första dagarne av augusti, de yngre 

 under hela hösten ända in i november, och då en och en. Om 

 våren komma de alls icke dit- Ofta följas på flyttning enstaka 

 foglar av denna art av flere andra individer av olika mindre upp- 

 märksamma arter. 



Lätet är vanligtvis trestavigt, låter enligt Naumann som 

 'keukeukeu' eller 'keikeikei' och höres under det fogeln flyger, 

 och lärer höras mera om våren än om hösten. Stundom höres 

 ett flöjtlikt 'tabik' med längre mellanrum, eller stundom hastigare, 

 då det utgör en slags jodling. v. Droste säger, att den vanliga 

 locktonen är enstavig 'oäjb' eller 'köj' efter svenskt skrifsätt. 



Födan är olika på de olika trakter, som fogeln besöker, såsom 

 än små insekter, larver, deribland Geometra, daggmaskar, än hvarje- 

 handa små saltvattensdjur och insekter levande på stränderna. 

 Särskildt omtalas Arenicola marina (L) eller sandmaakarj hvarför 



