STORSPOV. NUMENIUS ARQUATA. 



365 



hvaraf exkrementerna bliva blå. Nåtjmånn fann även hos honom 

 ej fullvuxna, omogna Lupinbönor, Lupinus albus, och små svam- 

 par, säkerligen Agaricus esculentus. Han dricker flere gånger 

 om dagen och badar gerna. 



Till häckplats väljer fogeln mycket olika ställen, men alltid 

 öppna fält, både vid kuster och i det inre av landet Hos oss 

 häcka de fleste i det inre av landet på sänka ängar eller myrar, 

 dock häcka även somliga på holmar vid Gotland och norrut 

 åtminstone till Dalelvens mynning. Hintz säger, att vid hans 

 besök på Gotland hade de den 24 April sedan länge varit på 

 myrarna. Boet tillredes på en tuva eller bland lågt gräs eller 

 ljung; det utgöres av en liten grop med stycken av torra gräs- 

 strån och andra växter, stundom av endast en grop i sanden. 



Aggens antal är 4, sällan ett derutöver, hvilket då anses 

 hava blivit lagdt av en annan hona. De läggas, såsom vanligt 

 hos vadare, med spetsarne emot hvarandra. Äggläggningen bör- 

 jar redan i slutet av april, men ännu i början av juni träffar 

 man bon med 'ågg. 



Under häcktiden hålla sig makarna tillsammans, och under 

 det honan ruvar, håller hanen vakt, en uppgift som återfinnes 

 hos flere författare. Han möter den, som kommer i närheten, med 

 skrik och söker afleda uppmärksamheten från häckningsstället. 

 För övrigt hava båda könen ruvfläckar, hvarav man kan finna, 

 att båda ruva. Jag har icke funnit någon annan uppgift om ti- 

 den huru länge ruvningen varar, än den Bechstein meddelat, 

 nemligen 3 veckor, en uppgift som nog, till följd af äggens stor- 

 lek och ungarnes utveckling vid utkläckningen, kan vara riktig. 

 Dock vore ytterligare iakttagelse derom af intresse. Ungen i 

 ägget, säger Glo ger, svarar modren, då hon skriker. Vid Otten- 

 by fann Meves dunungar den "2 Juni (se ovan). Sedan de blivit 



utkläckta, lemna de genast boet. Holtz fann på Gotland detta 

 hava skett den 15 juni. Flygga träffas de, enligt Nilsson, kort 

 efter midsommar. 



Ibland Storspovens fiender omtalas av Nåumånn: Falco pere- 

 grinus och F. palumbarius, från hvilka han knapt kan rädda sig, 

 om icke genom att nå och störta sig i vattnet. Enligt Gadåmer 

 taga deremot dufhökar icke Storspoven. Räfvar och vesslor taga 

 den ruvande fogeln på äggen, och äggen tagas af korpar, kråkor 

 och kajor samt vid kusterna af måsar. 



Hos oss är fogeln icke föremål för ordentlig jagt, och kryp- 

 skyttet lyckas endast tillfälligtvis. Då fogeln på hösten samlar 

 sig i flock vid havskusterna, kan han dock fällas. Om en 

 skjutes, slå andra efter den skjutne. Även med lockpipa kunna 

 de lockas inom håll. De häckande foglarne böra sparas, dels 

 emedan deras kött då är magert och torrt, dels emedan fogeln 

 genom förtärande av en mängd skadliga insekter gör gagn, och 

 slutligen derför att han är en av våra herrligaste foglar. I trakten 

 av Miinchen hatas fogeln av jägarne, emedan han genom sitt 

 skrik fäster andra foglars uppmärksamhet på dessa, som, enligt 

 JiCKEL, söka utrota fogeln genom att söndertrampa hans '2iggj. 

 hvilket barbariska bruk säkert ingen hos oss låtit komma sig 

 till last. 



Ungfoglarne äro för sitt kött värderade, och i friskt tillstånd 

 samt väl tillagadt är det också särdeles smakligt. A de gamla 

 foglarna måste man, enligt Bechstein, avtaga skinnet före tillä* 

 gandet. För övrigt är nog köttet mycket olika på olika platser, 

 allt efter den föda som njutits, samt efter ålder och årstid. Latham 

 säger, att köttet av dem, som leva vid havskusten, är sämre. 

 Gesner tyckte, att köttet liknade harens. Av de många författare^ 

 som omtala det, och av hvilka flere nämnas av Bergius, säga 



