RODBENA. TOTÅNUS CALIDRIS. 



427 



Från Hudsons Bay finnes exemplar i British Museum, Bla- 

 kiston; för övrigt ej funnen i Nya verlden. 



Uppehåller sig ofta och talrik vid kusterna, men förekom- 

 mer även vid inre vattendrag, kärr och mossar, sökande sin föda. 

 Då hon går, nickar hon med huvudet, är uppmärksam vid fara, 

 böjer sig dervid ned och förhåller sig stilla, kan simma, men dy- 

 ker sällan. Flygten är snabb, sällan hög. Flyttningen sker i bör- 

 jan i små flockar, de gamla ensamma eller några få tillsammans, 

 men snart samlas de i större skaror på särskilda, lämpliga, flacka 

 kuster med dybotten, på öar och holmar, hvilka utgöra deras 

 hviloplatser. Vintern tillbringas mest i Medelhavstrakterna, Nil- 

 dalen m. fl. orter, och vid framkomsten sprida sig åter foglarne 

 över vidsträckta områden. I flere, även nordligare trakter, tillbrin- 

 gar dock ett mindre antal vintern; likasom en del individer icke 

 om våren flyttar ända till de vanliga häckorterna. Dess läte är 

 oftast ett 'diu' eller ett utdraget 'dju', och man har uttryckt 

 det med 



rf 



— eller 



Under häcktiden utvecklar fogeln större konstfärdighet. 



Födan är under olika årstider olika; men oftast i norden fin- 

 ner man dem förtära insekter och larver, små krustaceer och mo- 

 lusker; Hyphidrus ovatus, Onthophagus fracticornis, larver av Ephe- 

 mera och Phryganea^ och på betesmarker söker hon insekter uti 

 kreaturens spillning. 



Boet tillredes av ensamma par, eller stundom i närheten av 

 andra par av samma eller andra arter, på en tuva i en äng eller 

 ett kärr. Det utgöres endast av en fördjupning med torrt gräs och är 

 ofta doldt av överhängande, växande gräs, då fogeln går in i boet 

 från sidan. Under livliga flöjttoner höjer sig hanen i luften, sän- 



ker sig åter nedåt och förnyar ofta dylika rörelser. Under ruv- 

 ningen trycker fogeln hårdt. Ruvningen varar 14, enligt Naumann 

 14—16 dygn. En full kull utgöres av 4 'éigg, men om de bort- 

 tagas, lägger honan en eller flere nya kullar, dock bliva de då 

 icke alltid fulltaliga. Äggen läggas, såsom vanligt hos dylika 

 foglar, med spetsarna mot hvarandra. De nykläckta ungarna följa 

 strax föräldrarna, som äro mycket ömma om dem och kalla dem 

 med 'dykk' 'dykk'. Sedan ungarna blivit utväxta, lemna föräldrarna 

 dem på egen hand och bortflytta, och så snart ungarna fått till- 

 räcklig styrka, flytta även de. 



Hos oss jagas de endast tillfälligtvis. Om hösten är deras 

 kött smakligt, och äggen användas, fastän icke hos oss. Denna 

 ganska behagliga fogel saknar icke fiender. Falco peregrinus^ F, 

 rufus, Tärnor^ Bävar äro, för att icke tala om menniskan, de 

 farligaste. 



I fångenskap kan fogeln, likasom hans samslägtingar, under- 

 hållas med bröd och mjölk och bör hava ett lågt kärl med vat- 

 ten, hvari han ofta ställer sig. 



Ibland fjädrarna leva: Docophorus mollis Nitzsch; guldgul, 

 enfärgad, endast en gång funnen, att eftersöka; Nirmus attenuatus 

 Nitzsch, skall även finnas på Ängsknarren; Menopon nigroplew 

 rum Denny, förekommer även på Numenius arquata, Machetes pug- 

 nax och Larus tridactylus. 



Uti inelvorna förekomma: Tcenia platyrhyneha Krabbe; T, cin- 

 gulifera^ T. variahilis Rud., ex. p., T. filum Goeze, hvilken även 

 förekommer hos Totanus ochropus, Actitis hypoleucos, Scolopax rusti- 

 cola, Se. gallinago; Monostomum mutabile Zeder, hos en mängd 

 andra vadare, hos simfoglar och rovfoglar; Schistocephalus dimor- 

 phus Crepl., hvilken av Linné omtalas i Öl. och Gotl. resan 250, 

 förekommer dessutom hos Phoca vitulina, Fulica atra, Gasterosteus 



