440 



GROPSNÄPPA. TOTANUS OCHEOPUS. 



I N. Japan erhållen under september; Blakiston anser den 

 identisk med den europeiska; vid Hakodadi, Swinhoe; i Blåki- 

 STONS och Pryers förteckningar omtalas den såsom allmän 

 i Japan. 



Fogeln saknas i Amerika; dock må nämnas, att Sykes säger, 

 att han blivit funnen vid Hudsons Bay, och Cotjes omtalar den även. 

 Fogeln uppehåller sig hos oss mest i barrskog och i när- 

 heten av skogskärr; under flyttningstider besöker han dock även 

 kusterna och platser med bräckt vatten. Dess flygt är snabb, 

 vingslagen ej hastiga, men kraftiga, endast då han lyfter eller 

 blir skrämd, gör han hastigare vingslag, flyger uppåt i zig-zag 

 och med vingspetsarna bakåt riktade och handpennornas utkan- 

 ter riktade utåt. Då han åter vill slå sig ned, sänker han sig 

 nästan lodrätt mot marken,; och nära denna gör han endast en 

 liten båge för att hejda farten. Då han slagit sig ned, vippar 

 han med stjerten upp och ned. Han vadar ofta så långt ut han 

 bottnar, och så att vattnet når upp till bröstet, och stundom får 

 man se honom simma. 



Om Gropsnäppans flyttning hava vi många uppgifter i synner- 

 het från Tyskland, meddelade ay W. Hintz m. fl. En egendom 

 lighet hos denne fogel är hans vana att leva under största delen 

 av året ensam eller på sin höjd parvis, och han synes sällan, 

 och knappt hos oss, slå sig tillsammans med andra foglar av 

 samma eller annan art. Sammanställer man hvad Hintz medde- 

 lat, finner man, att till Pommern den första flyttande fogeln om 

 våren kom mellan den 23 mars och 22 april, vid mest S. eller 

 S.O. vind och en temperatur av + 0,5° till + 11°. Höstflyttnin- 

 garna började tidigast den 25 juli och slutade vanligtvis i med- 

 let av augusti och senast den 9 oktober vid S. eller V. vind 

 och en temperatur om + 8 till 18°. Jemför man detta med hvad 



vi ovan anfört, så se vi, att hon kommer hit tidigast i mars 

 och att ungfoglarna bortflytta senast, och som det synes endast 

 undantagsvis, i september, under det de gamla foglarna långt dess- 

 förinnan bortflyttat, och att dessa förhållanden sinsemellan över- 

 ensstämma. Flyttningen försiggår under natten, hvarunder fog- 

 larna låta höra sitt starka läte, hvarmed de utan tvivel vägleda 

 hvarandra. Att de gamla bortflytta i allmänhet ovanligt tidigt, 

 har gjort, att man ofta ansett fogeln häcka på orter, över hvilka 

 han endast flyttar, eller der han endast hvilar eller söker sin 

 föda. 



Lätet är starkt och hörbart på långt håll såsom en ren, egen- 

 domlig, klingande ton, som svårligen med skrift kan återgivas. 

 Under häcktiden skrika de både natt och dag, både då de hålla 

 sig på marken och under flygt. 



Födan utgöres mest av små mjuka djur, levande i sött eller 

 dyigt vatten, såsom mindre larver, Cypris, dessutom små dagg- 

 maskar, Physa fontinalis m. m., hvarjemte han sväljer fint 

 grus. 



Fortplantningen är av mycket intresse och har tidigare gi- 

 vit anledning till flerfaldiga misstag, hvilka för närvarande med- 

 föra stora svårigheter att bestämma fogelns häckområde. Man 

 trodde nemligen förr, att denna, liksom åtminstone de flesta sam- 

 slägtingarna, lade sina 'ågg på marken, då man deremot senare 

 funnit, att hon bor i träd, oftast i övergivna bon, eller på stubbar, 

 och väljer isynnerhet barrskog och alltid en plats, som är i när- 

 heten av vatten, åtminstone en liten grop eller pöl. Redan år 

 1818 fann Hintz 'ågg av denna fogel uti ett bo av Turdus musi- 

 cuSj men synes icke hava publicerat denna upptäckt förr än år 

 1862. År 1845 fann Lindbeck den häckande vid Donau. Före 

 år 1847 erhöll v. Homeyer 'ågg ur ett gammalt bo av Tur dus 



