448 



KÄRRSNÄPPA. TOTANUS GLAREOLA. 



År 1858 den 25 maj — 8 juni funnos talrika ägg, dels färska, dels 

 mer eller mindre ruvade; den siste fogeln sågs den 25 augusti 

 vid + 10 till 21° temp. År 1859 erhölls första fulla kullen den 

 7 maj, sista den 21 maj; från en annan plats erhöllos ägg den 6 

 maj — 14 juni; äggen ofta mycket lika dem av Totanus ochropus. 

 År 1860 erhölls den första fulla kullen den 6 maj, den sista med 

 3 'ågg den 19 maj; boet utgöres endast av en fördjupning i grä- 

 set och liknar det av Scolopax gallinago. Under derpå följande 

 år erhöllos '2igg den 1 och 15 maj, den 6 och 7 juni, och fogeln 

 var nu mindre talrik, hvilket har sin förklaring deruti, att en 

 stor mängd 'd,gg hade insamlats. Under flyttning över allt i Pom- 

 mern, men mest ensam, undantagsvis talrik, häckar på ett ställe, 

 Th. Holland, enl. Borggreve i torvgravar vid Greifswald. Häc- 

 kar sällan i Mark, der hon, enl. Schulz, synes sällan; under 

 flyttning erhållen år 1835 vid Klistrin. Schalow säger år 1876, 

 att hon icke är talrik; i Niederlausitz och södra delarna av Neu- 

 mark talrikare än i de nordligare delarna av Mark Brandenburg. 

 År 1876 heter det: i slutet av september är hon temligen regel- 

 bundet iakttagen, såsom vid Bernau, Neustadt Ew., KUstrin m- fl. 

 ställen. Även Vångerow säger, att hon är sällsynt och endast 

 förekommande under flyttning. Träff^as vid Doberan i Mecklen- 

 burg hvarje höst ensam eller i små flockar, Grävenitz. Till 

 Anhalt på det stora låglandet, der Saale förenar sig med Elbe, 

 hvarest hon förr fortplantade sig i stort antal, men numera, skref 

 Nåtjmann år 1836, i följd av torrläggning och livlig trafik blivit 

 mycket fåtaligare, kommer hon dock ofta på flyttning. Hon be- 

 söker även mindre vattendrag, såsom saltsjön vid Eisleben, dock 

 i ringa antal, och väljer sådana med fritt läge och icke sådana, 

 som ligga i skogar. De gamla foglarna komma i slutet av juli, 

 då deras ruggning börjar, men draget synes först börja i augusti 



och varar, längst räknadt, till senare hälvten av september. De 

 flyttande förena sig stundom till flockar om över 100 st. Vår- 

 flyttningen varar från början av april till början av juni, de sista 

 dock mest sådana, som under året ej häcka. De flytta i regeln 

 under natten och hvila under dagen, draga ock, om de bliva 

 störda, ett stycke vidare även om dagen. De flyga då ganska 

 högt. Under flyttning låta de ofta höra sitt läte, Nåumann. Om- 

 nämnes bland häckande foglar i trakten av Diebzig, i det nämnda 

 låglandet mellan Elbe och Saale, Baldamus. I Miinsterlandet 

 förekom hon förr, men numera, säger Altum 1863, aldrig. Tan- 

 karna voro delade, om hon der häckade, Bolsmann, v. Zittwitz. 

 Vid Hochheim am Main fäld under flyttning. I Westerwalde er- 

 hållen även under sommaren, Römer; vid Frankfurt a. M. hördes 

 hon locka den 15 april, skrifver A. v. Hometer år 1858; i Kas- 

 sel ej talrik, Sezekorn; vid Halle a. S. regelbunden flyttfogel, 

 Rey. Flyttar över Thliringen, Hellmann; förekommer i Wiirtem- 

 berg, Calwer. 



I Neuhaus vid Hochstadt i Oberfranken har Jäckel iakt- 

 tagit henne: år 1854 visade sig de första flockarna den 30 mars, 

 en flock om \^ st.; i april till medlet av maj sågos dagligen 

 flockar om 4 — 14 st.; från den 20 och isynnerhet den 25 april 

 flockar om 25 — 40 st; parningssång hördes hela april och maj, 

 ävensom någon gång under sommaren; den sista hördes under 

 höstflyttningen den 16 augusti. År 1855 var hon vanlig, kom 

 den 18 april, hördes dagligen till slutet av maj; fans även den 

 12 juli och 18 augusti, hördes jodla, men icke så fullkomligt som 

 på våren; år 1856 kom den första den 10 april, draget var star- 

 kast den 19 i flock om 20 st. och deröver; den 28 jodlade en 

 på stående fot; höstflyttning den 26 juli, livligast den 7 augusti; 

 år 1857 träffades hon i maj och juni, höstflyttningen började den 



