572 



MORKULLA. SCOLOPAX RUSTICULA. 



Iakttagen mellan Tokoo och Peking, N. Kina. På markna- 

 den i Chefoo, N. Kina, erhållen den 30 april; Shanghai d. 20 

 febr.; i Amoy under vår och höst i okt., i mängd om vintern i 

 Hongkong och Canton, Swinhoe. Suifun den 19 april 1880 och 

 mot Ussuri, fastlandet vid Askold, bröderna Dörries, Bolau. 

 Allmän i Foochow och S. Kina, antages även finnas om vintern 

 pä Formosa, Swinhoe. Häckar i Asien från N. polarkretsen, så 

 långt skog växer till 27°, möjligen sydligare, Hoepmann. David, 

 som anser, att hon är snarare sällsynt än allmän i Kina och att 

 hon saknas i de norra provinserna, fann henne häcka i Onrato, i 

 Mongoliet på Sichan nära Peking och i Moupin. De erhållna äro 

 små. Flere naturforskare anse henne lika med den i Ö. Sibirien, 

 Turkestan, Indien och Ö. Afrika, David, Oustalet. 



Japan under vintern på slätterna, häckar i bergstrakter, fån- 

 gas i nät och snaror, Latham. Hakodadi, N. Japan, Whitely, i 

 april, Swinhoe; allmän i Tokio och S. Japan, Yokohama; flyttar 

 till Yezo på våren, Blakiston, Pryek. 



Erhållen på Sumatra, Jardine. 



N. Amerika: St. John, Newfoundland, jan. 1862 efter ihål- 

 lande NV. vind, Sclater, International Exhibition; erhållen på 

 Rhode Island, i New Jersey i dec. 1859, Lawrence. För övrigt 

 ej känd från Amerika. 



Morkullan vistas i allmänhet i skogbevuxna trakter, men 

 tvingas dock ofta att söka skydd under buskar eller bland andra 

 växter. I regeln besöker hon i nordliga länder om våren mera 

 sänka platser, om hösten högre och torrare, stundom faller hon, 

 överraskad av morgonen, in på åkrar. I sydliga länder går hon 

 även om våren uppåt högt belägna platser, men vid strängare 

 köld söker hon dalarna. Hon uppsöker på bestämda ställen i en 



skog ofta, der annat skydd saknas, år efter år skydd under samma 

 buske; om våren sydliga, om hösten nordliga sluttningar. 



Hon är en verklig nattfogel, med sina stora Ögon och sina 

 mjuka fjädrar. Ar mest i rörelse om natten och i stillhet om 

 dagen. Der hon ej stores, är hon ej skygg; men annars mycket 

 vaksam och vid fara trycker hon oftast. Hon håller sig mest på 

 marken, bär kroppen vågrätt och halsen indragen, näbb snedt 

 ned- och framåt riktadt. Hon springer vaggande som en anka, 

 med hals och näbb framåtsträckta. Någon gång får man se henne 

 slå sig ned i ett träd, sällan flera på en gång. Simmande har 

 man knappt funnit henne, men väl ofta sett henne i daggrynin- 

 gen, t. o. m. omkring den 9 nov., bada, hvarunder hon icke visar 

 sig skygg. Vid skarp, kall vind och klar luft håller hon sig 

 dold. 



Hennes flygt är ganska omvexlande, än flyger hon lågt, än 

 högt, än långsamt, än hastigt. Då hon flyger långsamt, bär hon 

 halsen indragen och näbbet nedåt sänkt, vingarna ej fullt ut- 

 sträckta och gör korta, raska slag. Ju hastigare hon flyger, 

 desto mera höjer hon näbbet till vågrätt läge. När hon lyfter i 

 skogsmark, höjer hon sig hastigt, ofta rakt upp, eller kastar hon 

 sig mellan träd och buskar med särdeles stor skicklighet. Vid drag 

 flyger hon temligen lugnt och ganska långsamt sin väg; man 

 hör då ett egendomligt ljud, ej härledande sig från vingarnas 

 slående mot grenar, emedan det höres även der inga buskar finnas; 

 även höres ett hest 'käk' eller 'gur gur', ofta återtaget 5 — 6 gånger. 

 Vid flyttning under storm tager hon höjden och flyger särdeles 

 snabbt. Lindblad misstänker, att Morkullan icke flyttar så regel- 

 bundet som en del andra flyttfoglar till sina gamla häcknings- 

 orter. Men om icke några mera ingripande förändringar inträfi'at 



