MORKULLA. SCOLOPAX RUSTICULA. 



577 



gömma sig skickligt, och hunden har svårt att vädra dem. De 

 nykläckta ungarna hoppa omkring och pipa såsom kycklingar. 

 E. Sparre omtalar, att en hona försvarade ungarne mot en 

 stövare. 



v. Greiff och O TTERD AHL sågo en Morkulla bära ungarna med 

 fötterna, Lloyd; flere uppgifter bekräfta, att modern stundom bär 

 ungarna med fötterna. Harting, Gloger. Skall ibland föra un- 

 gen mellan sin tillbakadragna hals och bröstet, hvilket betvivlas. 

 'A. C säger, att en svart, halvvuxen unge bars med fötterna. 

 Prins Max v. Wied skall hava sett den gamla flyga upp med en 

 unge i näbbet, v. Bischofshausen säger: i juli 1853 i Buchhau- 

 sen, Kurhessen, uppflög framför fötterna en Morkulla och be- 

 tedde sig, såsom när hon har bo eller ungar i närheten; flög 

 som om hon varit skadad, kastade sig strax åter ned, sprang ett 

 stycke, flaxade bortåt och försökte locka jägaren med sig. Un- 

 garne läto höra ett fint pip: 'ziel ziel' och tryckte sig med brö- 

 stet hårdt intill något föremål, stående stilla med uppsträckt 

 näbb. Av de gamla fans endast en hos ungarna och gav sig 

 tillkänna för dem genom att slå sin ena vinge hastigt och flere 

 gånger mot marken. Hoffmann säger: för att föra ungarna 

 till betesmarken taga föräldrarna dem mellan tarserna och böja 

 näbbet ned och bakut under ungen, hvilket är föga troligt. Både 

 Cnattingius och H. Thedenius hava sett en Morkulla bära sin 

 unge i sina klor. En av ungarne kunde sjelv flyga. v. Tschusi 

 meddelar, att Grossbauer såg en Morkulla hemta med fötterna, 

 alldeles såsom roffoglar, 3 ungar på ej 5 stegs avstånd från 

 åskådaren. Han iakttog, huru vid fara Morkullan grep ungarna, 

 som redan voro stora som Trastar, med fötterna och flög bort 

 med dem, den ena efter den andra, men alla 3 åt hvar sitt håll. 

 Man har påstått, att modern icke kan med sina tår bära ungen 



Sundevall, Svenska fåglarna; forts, af Kinherg , 1881-2. 



till följd av deras byggnad. Bär hon vid fara ej bort ungarna, 

 återvänder hon snart till dem, Sundström. Jag anser ingalunda 

 omöjligt utan troligt, att modern bär ungarna med tårna. A. R. 

 Geijer iakttog i S. Vermland under höstjagt en Morkulla, åtföljd 

 på 50—60 alnars avstånd av 2 unga foglar; hon lockade lågt 

 'knorr', men utan 'knisp'; de drogo 2 gånger över ett svedjefält 

 G. ansåg modern lära ungarna sträcka. 



Ungarna växa mycket hastigt; efter 4 veckor kunna de re- 

 dan flyga och flytta då, åtminstone stundom, till en annan plats. 

 Att de flygga ungarna sträcka med föräldrarna, såsom B. Fries 

 säger, bekräftas av Geijer; jemf. p. 563. 



Ibland hennes fiender är Räven en av de farligaste. M. C. 

 Holmberg träffade en Räv, som i förskräckelsen släppte 7 Mor- 

 kullungar, av hvilka 4 fullvuxna och 3 ej fullfjädrade, och han 

 anmärker: hvad kostar ett gammalt rävskinn, när Räven på en 

 enda morgon kan göra en sådan jagt? Bland hennes fiender äro 

 Vesslan, i mellersta Europa Vildkatten, ävensom tam Katt. Rov- 

 foglar, Hökar, Falkar, Falco palumbarius, F. nisus^ F. peregrinus 

 följa och ledsaga dem på flyttning, och Korpen, Kråkan m. fl. taga 

 äggen. Uppstött om dagen, förföljes hon av småfoglar med skrik, 

 liksom en Rovfogel eller Gök, Cueulus eanorus. Likasom små- 

 foglarna misstager sig stundom jägaren på Morkullan. Vid Se- 

 gersta fäldes i juli 1868 en, sittande på en sten några alnar från 

 land. Den ansågs av jägaren vara en Falk, Engelhardt. Stun- 

 dom omkommer hon tillfälligtvis, såsom då en eller annan gått 

 in i en ryssja, uppstäld på land; en del omkommer genom att 

 under flyttning torna mot telegraftrådar. 



Angående Morkulljagten är mycket skrivet, och den är all- 

 mänt känd. Redan Aristoteles omtalar, att Morkullan fångades i 

 trädgårdarna i nät. Här sker detta endast tillfälligtvis, då hon löper 



117 



