578 



MORKULLA. SCOLOPAX RUSTICULA. 



in i ryssjor, såsom det händt 5 st. i Stockholmstrakten. Om 

 våren idkas ståndskytte på drag, i synnerhet, enl. B. Fries, i 

 slutet av april och under nästan hela maj; om hösten jagt med 

 stående hund, hvarvid hon någon gång, enligt v. Ptjlkåmer, 

 springer för hunden. Jagt för hund idkas i Skåne och på flere 

 andra platser. Klappjagt idkas i mellersta och S. Europa. Flere 

 märkliga drag av Morkullans slughet omtalas, iakttagna under 

 jagt. Ifrån ett träd, 100 fot högt, vid bomskott, kastade hon sig 

 ned, såsom om hon varit skjuten, men flög sedan undan, Hintz. 

 RoHWEDER berättar ett fall, då i början av okt. 1873 i mellersta 

 Holstein en Morkulla, på hvilken sköts bom, sänkte sig såsom 

 död ner, men derefter flög, tills ett annat skott fälde henne, och 

 det antages, att hon för att undfly låtsade vara dödad. 



Av det föregående synes, hurusom man i allmänhet klagar 

 över avtagandet av Morkullornas antal, och att man dertill ofta 

 har anledning. Åtskilliga orsaker dertill hava även blivit fram- 

 stälda. Avtagandet i mellersta Europa har man tillskrivit, att 

 man uppsöker äggen i norden, hvilket är ogrundadt; de äro för 

 svåra att finna, och endast ett fåtal tages av samlare. Jagten, 

 hvarvid huvudsakligen hanar fällas, som finnas i övervägande 

 antal, tror man dock ej dertill vara orsaken; likväl är vårjagten 

 av betydligt inflytande. I Tyskland idkas den mesta jagten om 

 våren. Orsaken till hennes förminskning i antal ligger dels i 

 vårjagten, dels i förändrade kulturförhållanden, skogstrakters od- 

 ling, i Sverige svedjning, fogelns höga pris, bättre och billigare 

 skjutredskap. Orsaken till minskning hos oss är, enligt E. W., 

 stark vårjagt söderut, i synnerhet i Tyskland, och att hon ej 

 har varit fredad här under fortplantningstiden. Nyligen, 1880, 

 säger C. Å. H.: skog-ens fällande vållar, att Morkullan uppsöker 

 medelålders skogar: täta granskogar med underväxt av en och 



mossa. Av tiden, då de här ovan beskrivna ungfoglarne erhållits, 

 ser man tydligt, att fortplantningen icke är avslutad under den 

 tid Morkullan hos oss, enligt Kongl. förordn. den 27 sept. 1879, 

 är fredad, från den 1 febr. till den 10 maj, men nekas kan icke, 

 att detta stadgande var ett stort framsteg. En genom resor i 

 Sverige även här bekant naturforskare, v. Frauenfelt, yttrade, 

 att Morkullan må förbliva föremål för jagt, endast dess oförnuftiga 

 förföljande om våren måste strängt tadlas. Då man vet, att flytt- 

 foglarna i allmänhet återkomma till sin födelsebygd, är det tyd- 

 ligt, att en hvar har fördel av att idka sommarjagten så spar- 

 samt som möjligt åtminstone före den tid, då ungarna av vår- 

 kullen kunna reda sig sjelva; att idka jagten strax hon hitkom- 

 mit synes mindre välbetänkt, då hon inom få dagar derefter börjar 

 lägga 'ågg. Det är väl sant, att nästan uteslutande hanar skjutas 

 på drag, men alltid böra åtminstone några lemnas kvar på hvarje 

 ställe, då man kan hoppas att följande år kunna fortsätta jagten 

 och få den rikare. Man kan derför med skäl förorda, att den 

 enskilde i någon mån kompletterar lagen; att den verklige jäga- 

 ren alltid uppfyller den är tydligt. Det må tilläggas, att sakkun- 

 nige anse, att rätta fredningstiden borde utsträckas till den 11 

 aug. I Finland är hon fridlyst sedan år 1868, i Storbritannien 

 sedan 1871. I danska jagtlagen av 1871 strafiPas jagt för hvarje 

 Morkulla med 1 kr., utom särskilda böter från 5 — 50 kronor för 

 den, som jagar på annans mark. Att i sydligare länder all vår- 

 jagt borde förbjudas, synes även av det föregående. Höstjagten 

 bör förordas. 



Morkullans kött är, då hon icke är utmerglad, onekligen ut- 

 märkt, med 'hög' smak och bättre i N. Europa än i södra, emedan 

 hon tydligen lider av svält under vintern; under vårflyttningen 

 ökar hon sitt hull, så att de flesta hitkomma i o;odt tillstånd* 



er 7 



