600 



HORSGOK. SCOLOPAX GALLINAGO. 



näbbet i den dy, som han genomsökt. Mera sällan söker han föda 

 om dagen. 



Horsgökens läte är ganska olika vid olika tillfällen. Hans 

 vanliga ljud är ett hest 'kätsch', om natten vid flyttning 'geckgä'. 

 På Gotland 'kätsch' nästan alltid, då han lyfter. Honans lockton 

 är pipande 'tikkup tikkup', Nåtjmånn. Lätet under parningstiderna 

 'dik-ä', i slutet av juli ett hest 'kri', Fåber. Honan jagad av 

 hanen skriker 'kiki kikiki'. Vid uppflygande låta de alla höra 

 'etsch', annars endast under hösttåg. 'Stik up' och 'jeck jack', 

 hvarvid hanen nedstörtade till marken med högt upplyftade vingar. 

 I okt. hördes 'peka peka', Hinz. v. Muller stavar 'lätsch'. Sit- 

 tande i höga träd lät han höra sin sång 'vutta vutta' eller 'jucko 

 jucko', Meves. Även Collett hörde av en Horsgök, som satt i 

 en hög fur, ett eget skrik, som han ej hört under flygt. H. Brown 

 hörde av en, sittande i ett träd, återtaget 'tjuck tjuck', medan andra 

 bräkte högt i luften. 



Pralle säger 1879, att han under sommaren flere gånger 

 iakttagit 4—5 st. flyga horisontelt i krets utan att jaga h var- 

 andra; de läto alla höra sitt läte 'dikky dikky', helt olika med 

 det under lektiden, i synnerhet saknade lätet den rytm, som ha- 

 nens har under lektiden. Pralle anser dessa varit syskon, som 

 av modern övades i flygt. De kommo ofta jägaren så nära, att de 

 voro lätta att skjuta. 



Hanens bräkande, gnäggande eller snurrande, hvarav fogeln 

 i många länder erhållit sitt namn och som man länge sedan fun- 

 nit märkligt, och hvarom skrivits många uppsatser, ger ännu an- 

 ledning till livlig skriftvexling. Derav bör jag meddela följande 

 i hopp att genom fortsatta iakttagelser saken en gång må kunna 

 bliva fullt utredd. 



Gesner och hans efterföljare säga endast, att fogelns skrik bebådar regn. Döbel 

 säger 1846, att fogeln bräker om natten, sittande på marken. Linné säger 1766 

 om Horsgöken: 'cujus mas tam alte celerrimeque volitat cadendo, ut audiri, vix vero 

 oculis attingi possit, dum femina sedat hurni', och ansåg således att ljudet uppkom 

 genom röstorganet. Bechstein säger 1809, att bräkandet sker med näbbet och 

 icke med vingarne, såsom man nyligen påstått, emedan han flere gånger hade hÖrt 

 ljudet, under det fogeln satt på torra grenar i toppen av bokar och ekar. Pallas 

 omtalar, att ljudet uppkommer enligt jägarnes tanke genom vingarnes rörelse. Graba 

 ansåg, att ljudet uppkom genom vingarna. Honan lockar 'tickup tickup', och hanen 

 kastar sig med vingarna tätt intill kroppen som en sten till hennes sida. Naumann 

 uttalade sig 1836 och senare i frågan. Bräkandet under fortplantningstiden upp- 

 kommer genom handpennornas spetsars, die grossen Schwingen, vibrering, då fogeln 

 hastigt sänker sig mot marken ; det låter som 'dududu . . .'; snurrandet kan efter- 

 apas, om man binder en handpenna, Schwingfeder, hvilken som helst, dock icke 

 en av en för liten fogel, vid spetsen av en käpp och slår med den i luften som 

 med en sabel. Han nekar möjligheten, att fogeln sittande i ett träd kan åstad- 

 komma ljudet. ZiGLER, Federwildjagd 1846 p. 174, talar om 'stjertpennornas' spet- 

 sar (felaktigt citat från Naumann, hvilket Jäckel uppmärksammat), var den förste 

 som till Naumannska försöket använde stjertpennorna, men trodde ej sjelv, att 

 ljudet förorsakades av dem. Pralle säger 1852, att han hört en flygande fogels 

 sång 'jeck-jack' och bräkning på samma gång; Gadamer 1853: att bräkningen sker 

 med stjert o. vinge. Westerlund säger 1854: 'Jag har ett par gånger hört honom 

 giva ifrån sig sitt gnäggande läte, då han helt stilla suttit på en tuva några få 

 steg från mig.' Steinbrenner säger i Allgem. Först- u. Jagdzeitung 1854, att 

 bräkandet uppkommer av vingslag och röst tillika. Altum säger år 1855, att det 

 verkställes med stjerten, och 1875 att det sker med de yttersta stjertpennorna; 

 svängd med centrifugalmaskin, ger pennan ifrån sig ljud, när den föres med en hastighet 

 av 21 meter i sekunden. I mars 1880 vingsköt A. ScHMiDT i Wiesbaden, enl. Altum, 

 en Beckasin. Under det han bar den i handen med vingarna tryckta intill kroppen mot 

 vinden, hörde han snurrandet från den utbredda stjerten. SCHILLING och GoEBEL 

 skola hava hört bräkandet från sittande fogel, hvilket skall hava åstadkommits av 

 vinden. Hinz sade 1854, att Horsgöken bräkte med näbbet och ofta sittande på 

 torra grenar av ekar. v. Preen anser 1856, att bräkandet verkställes med röst- 

 organet. JÄCKEL talar 1856 — 57 för Naumanns åsigt och kritiserar Altums; 

 bekräftade 1858 Pralles iakttagelse, att snurrandet är mindre starkt under 

 sången : 'jick jack', och söker bevisa, att Altums åsigt, att snurrandet sker genom 

 stjerten, är oriktig; den bakre vingspetsen (armbågspennorna) kan icke frambringa en ton. 

 JÄCKEL säger 1862 emot Borggreve, att uppgiften om ljudets uppkomst genom 

 vingarne med tillhjelp av stjerten är en Övervunnen ståndpunkt. Omedelbart före 

 bräkandet låter hanen ofta höra 'gazzi' eller 'dycki', hvilka äro samma toner, ej olika 



