620 



DUBBEL BECKASIN. SCOLOPAX MAJOR. 



« • 



senare. År icke skygg^ löper undan för hunden, lyfter när man 

 kommer honom nära; flyger rätt makligt, 4 — 7 fot över marken, 

 och slår snart åter ned; feta äro de minst skygga. Strövar på 

 hösten omkring från medlet av aug. till slutet av sept. vid häck- 

 platser, sällan efter den 1 okt. 



Uppskrämd flyger han ett kort stycke; ånyo skrämd flyger 

 han ett stycke längre. I tuvig mark söker han springa undan. 

 Ar han fet, trycker han ihärdigt; kastar sig ofta ned i skogar, 

 t. o. m. i torra barrskogar, stundom om hösten på potatisfält. 

 Anses mycket osällskaj^lig, emedan foglarna synas ligga ett stycke 

 från hvarandra. Dock är härvid att märka, att detta kan bero 

 derpå, att de stundom vid fara sprida sig, och att de ofta blivit 

 träffade kolonivis och i flock. 



När han stdr^ bär han halsen indragen, kroppen vågrät, har 

 ledig, men föga snabb gäng; vingskjuten trycker han oftare än 

 han söker springa undan. Flygten är temligen snabb, dock 

 tyngre än andra Beckasiners, vanligtvis rakt bortåt, bär dervid 

 yttre vingkanterna parallela med hvarandra, med hastiga vingslag; 

 vid långsam flygt utsträcker han vingarna, och flygten blir, om 

 ock sällan, svävande, fötterna sträckas bakut, och näbbet sänkes 

 nedåt. Simmar och dyker endast i nödfall, är skygg och rädd, 

 Nåumånn. Flyger endast vid regn om dagen; springer annars 

 helst undan faran och trycker, enligt Fischer, med upplyftad 

 stjert, hängande vingar, indragen hals och nedsänkt näbb. Vid 

 behov blir flygten ganska omvexlande efter de hinder, som möta; 

 om våren eller då fogeln är mager, är han snabbare än om hö- 

 sten. Han frambringar ett Ijud^ som höres starkast under sist- 

 nämnda årstid. Trycker i liggande ställning med tarserna vid 

 sidan om kroppen, så att man kan komma honom 12 — 16 fot 



nära, Baeth, men i tuvig mark stående med upprätta tarser, 

 Lindblad. 



Flyttar under natten om våren, ensam eller parvis, om hösten 

 2 — 3 tillsammans; under torra höstar tidigare än under regniga, 

 Lindblad. Uthärdar flere frostnätter, innan han flyttar. De som 

 häcka sydligast anses flytta lika tidigt som de, hvilka häcka 

 nordligare, så att på lämpliga platser blir ständigt omsättning. 

 Man har sagt, att de unga flytta före de gamla (möjligen tvärtom). 

 De unga draga omkring med de gamla, i synnerhet till ådalarna, 

 men hålla sig även på odlad mark, vanligen i enkla par eller 

 kullvis, i synnerhet om dagarna och söka om aftnarna sänka 

 platser. Flyttar stundom även om dagen, i synnerhet om storm 

 eller oväder är i antågande. Baldamus iakttog sålunda först en 

 flock om 20 st., efter någon tid följd av Scol. gallinago, derpå 

 åter en flock av Dubbla Beckasiner. Sedan man funnit, att åt- 

 minstone vissa fogelarter flytta med vinden och dervid flyga 

 fortare än vinden blåser, torde det slutligen visa sig, att den 

 gamla föreställningen, att man stundom kan av foglarna sluta till 

 den blivande väderleken, i sinom tid kommer till heders. 



Lätet ^ då han lyfter första gången, är grovt, tecknadt av 

 Naumann med 'bäd bäd'; vid följande uppflög är han tyst; Barth 

 iakttog, att om han låter höra sitt läte, då han lyfter, är han 

 mycket fet och trött, och antar, att ansträngning då föranledt det- 

 samma. Hans andra läte är vid spelet, låter som 'pit pit . . .' 

 hvarefter vanligtvis följer en svag, fin flöjtton, som höres 100 — 

 150 alnar. 



Då han på morgonen eller aftonen söker föda, gÖr han det 

 mest till fots och flyger endast kort väg. Han söker den i dy, 

 slam och gödsel; den utgöres av insektslarver, vatteninsekter, 

 små mollusker, små skalbaggar, daggmaskar, fina rötter, larver 



