634 



LILLA BECKASINEN. SCOLOPAX GALLINULA. 



få träffades i mindre Asien av Dånfokd; förekommeri Palestina, 

 Tkistram. 



Från Kanariöarna omtalad av Berthelot m. fl., men det är 

 ej denna art, utan Se. gallinagOy som träifas här. I Algier, J. H. 

 GuRNEY jun.; i Wed R'hir, N. Afrika, Tristram, i dec. vid 

 Fezzara; i mars vid sjöarna emellan Batna och Constantine, ej 

 talrik, Taczånowskl 



I Egypten talrikare än Se, gallinago; allmän om vintern, 

 Taylor; av Vierthaler träffad den V; i Lägre Egypten från 

 hösten till maj ej sällsynt, enligt Heuglin, som även förmodade, 

 att han der häckade, hvilket icke bekräftats. Talrik i Lägre 

 Egypten och Faioum; få träffas uppåt floden; bortflyttar i medlet 

 av mars; vid Blå Nilen den i och Y. Omnämnes från en regn- 

 dam i Övre Egypten den fi och ¥, A. Brehm. 



Till S. Afghanistan kom han med kallt väder mot jultiden, 

 talrik under jan., hvarefter han åter drog bort, C. Swinhoe. I 

 Indien stundom talrik, stundom sällsynt, sedd vid Berhampore. 

 Vid Barrackpore den ii, Beavan. Träffad vid Calcutta, Blyth. 

 I Indien allmän, på somliga ställen sällsynt, kommer senare, 

 flyttar tidigare är Se, gallinago, I Oudh och Kumaon under den 

 kallare årstiden, okt. — mars, Irby. Kommer och bortflyttar sam- 

 tidigt med Se, gallinago; är lika med Europas fogel; omtalas även 

 från Ceylon. 



Träffad en gång på Formosa, men ej i Kina, Swinhoe. År 

 1865 vid Hakodadi, N. Japan, Whitely. 



Saknas i Amerika. Tiedemann omnämner honom väl der- 

 ifrån, men hvarifrån uppgiften härleder sig, har jag ej funnit. 



Ruggar vår och höst. Vårruggningen nyss slutad den 27 

 april, Meyes. 



Enligt Naumann m. fl. är den mycket osällskaplig; 'även om 



dessa foglar ligga nära hvarandra, bekymra de sig föga om hvar- 

 andra'. Oavsett svårigheten att genom iakttagelse konstatera 

 deras känslor för hvarandra synes någon fördom länge hava varit 

 gängse angående Beckasinernas 'osällskaplighet', beroende tro- 

 ligtvis derpå, att dessa foglar vid jagt ofta springa undan för 

 hunden och icke lyfta på en gång, såsom många andra foglar. 

 Föga skygg, trycker han dock ofta, tills man kommer helt nära 

 honom. Har sitt vanliga tillhåll i kärr och på mossar, sätter sig 

 sällan i träd. 



Flygten är lätt, låg, temligen snabb; han vänder kroppen än på 

 ena, än på andra sidan; flygten liknar Dubbla Beckasinens, men 

 är mindre snabb och utan kastningar. Någon gång kastar han 

 sig åt sidan, då flygten liknar Horsgökens, men på storleken kan 

 han lätt även under flygt igenkännas. Flyttar om natten. Ganska 

 många träffas ofta på morgonen efter framkomsten tillsamman på 

 en liten fläck; Naumann. Till kroppsställningen liknar han sam- 

 slägtingarna. 



Naumann omtalar, att man kan uppstöta 20 st. efter hvar- 

 andra, utan att någon låter höra ett ljud; om våren får man höra 

 ett slags sång: 'lettettett', som tyckes vara dess spel; läte^ då han 

 lyfter, svagt 'kits' eller 'kyts', Naumann. Hintz hörde dess läte, 

 'kik' eller 'kek', om hösten vid lyftning, men endast en gång på 

 våren; även Kaplick och v. Muller omtala dess läte. Han har 

 emellertid blivit kallad den stumma Beckasinen. 



Födan^ enligt hvad man funnit i magen, utgöres än av frön, röt- 

 ter och spetsar av gräs, än av små insekter, mygg, insektslarver, 

 m. fl., daggmaskar; han förtär dessutom grövre sandkorn. 



Boet^ som är att söka i mossar, utgÖres endast av en liten 

 grop med några strån av gräs och Equisetum samt några gamla 

 blad av björk; det är svårt att finna. Knoblock har om fogelns 



