640 



HÄGER. ARDEA CINEREA. 



M 



Äggets längd 



» bredd 



D spets 



3) reduc. längd. 

 D rektangel 



la 



b 



c 



d 



2 



3a 



b 



c 



65 



63 



61,7 



58 



(65,5) 



58,4 



58,2 



57.1 



45 



44 



42,8 



44 



(41,4) 



43,6 



42,8 



(46) 



20 



19 



18,9 



13 



(24,1) 



14,8 



15,4 



11,1 



1,44 



1,43 



1.44 



1,3 



(1,58) 



1,34 



1,36 



1.24 



2925 



2772 



2641 



2552 



2712 



2546 



2491 



2627 



56,2 

 42,3 

 13,9 

 1,33 

 2377 



56,8 

 44,5 

 12,3 

 1.2i 



2528 



4a 



62,5 

 42,4 

 20,1 

 1,47 

 2650 



57,8 

 42,2 

 15,8 

 1,37 



2439 



fjädrar; skulderfjädrar blågrå, de längsta mot spetsen gråsvarta med spår efter 

 spetsdun ; kors med grått dun; övre stjerttäckare blågrå. Stjert mörkfblågrå, 

 tvär; stjertpennor 6 par. Bröst bvitt, i midten dunklädt, utåt med brunsvarta 

 fläckar i infan; sidor blågrå; mage hvit, i botten grå; undre stjerttäckare hvita, 

 de längsta nå stjertspetsen; slaksida grå med grått spetsdun. Vingar breda, 

 avrundade; tumvinge med 4 fjädrar blåsvarta, de små hvita, grå och rost- 

 bruna; handpennor: stora 10, svartblå, de inre med spår efter spetsdun, 1 

 — 3 med infan, 2 — 4 med utfan utskurna, 3=4>2>1>5; armpennor 14, 

 blåsvarta, de yttre vid roten och 14:de i utfanet svartgrå; armbågspennor 5, < 

 armpennorna, blågrå, de inre blekare grå; överarmpennor 8, breda, 4 och 5 

 längst, blågrå med brunsvarta spolar; handtäckare blåsvarta; de små grå, 

 kanthandtäckarne : utfan hvita, infan grå med hvitt bräm ; armtäckare blågrå, 

 mot utkanter och spetsar blekare, spetsdun grått; de mellersta blågrå med 

 blekare spetsar; kanttäckare grå med hvita, svarta och rostgula, små fläckar ; 

 undre handtäckare blågrå, de inre med hvitt bräm ; undre armtäckare gråblå, 

 deras inre bräm trakter med långt, grått brämdun, de mellersta och kant- 

 armtäckarne samt överarmtäckarne gråblå. Fötter höga; vadtäckare grå, de 

 längsta i utfanet hvita; vad utåt grå, nedtill rostgul, intill ovan hvit, nedtill 

 Tostgul med hvita spolar, smalben brungrått, häl gul. Tärs upptill bred, 

 vid midten trind och ringlad, för övrigt gråsvart; tarssula brungrå, nät- 

 tecknad; tår svarta, undertill gulbruna, 3>4>2>1, simhud, den inre, kort; 

 klor svarta, korta, krökta, 1>3>2>4, 3 med fina, korta tänder. 



Mellantåns kamformiga klo tjenar till att kamma bort ohyra från de 

 ställen, som fogeln ej kan åtkomma med näbbet. Han begagnar den stundom 

 under flygten. Audubon, Orn. Biogr. III 490, ref. Gloöer, J.f.O. 1855, 20. 



Var. hvit, mycket sällsynt, eller med inblandade hvita fjädrar; även 

 en svart var. omtalas. 



Agg. Elliptiska^ något ojemna, matta, blågröna med hvita, 

 ytliga och smuts fläckar. 



1. 24 april 1865. 



2. 24 mars 1861, Pommern, abnormt långsträckt, smalt. 



Obs. Oaktadt de övriga talen falla utom variationsområdet för de 

 övriga äggen, faller dess rektangels storlek inom detsamma. 



3. 25 maj 1865, Österrike, c abnormt bukigt, kort, blågrönhvitt. 



4. 23 april 1864 (kull 5 st.). Ostpreussen. 



Hägern har ytterst sällan, 1765 och 1756, visat sig på Grön- 

 land, Cråntz, Fabricius, Sabine, Reinhardt. 



Olofsen omnämner honom i sin resa till Island 1772. 'Dra- 

 ger dit under somliga år.' På Grimsö erhållen i slutet av sept. 

 1819; kommer under vår och höst. Då han här visar sig, spår 

 folket godt fiske. Om man erhöll en död Häger, avskar man 

 hans fötter och bevarade dem såsom amulett, Faber. 



På Färöarna är han temligen talrik om vintern vid de lugna 

 stränderna inne i fjordarna samt vid åar och insjöar; någon gång 

 visar han sig även om sommaren, Landt. Man skall hava sett 

 knappt flygga ungar. Det berättas, att när fogeln sväljt en fisk, 

 måste han sätta stjerten mot marken för att få behålla den. Den, 

 som har en fot av Hägern, har lycka med fisket, men man vet 

 icke hvilken fot som är den rätta, och har man båda fötterna, 

 gagnar det till intet, Landt, H. C. Muller. Erhållen den 15 

 jan. 1863, enligt samtidigt brev av P. A. Holm. 



Str0m omtalar honom 1762 i Söndmör såsom en allmänt 

 känd fogel. Under Boies resa år 1817 omtalades han såsom ej 

 mer häckande, der den förr var talrik; Boie såg ett par på Tiötö. 

 Häckar talrikt på vestkusten, i synnerhet i trakten av Stavanger, 

 der han skall förekomma hela vintern, Rasch. Häckar kolonivis 

 här och der på klipporna vid de yttersta skären mellan Trond- 



