HÄGER. AEDEA CINEREA. 



651 



foglar intagas av samma anledning av rädsla, hvilket lättast kan 

 iakttagas i tropiska länder, der en jagt å foglar under der in- 

 träffande häftiga oväder aldrig lyckas. Det vore av intresse att 

 efterse även andra foglars beteende vid åskväder. 



Gången är långsam; han vadar gerna i klart, griindt vatten, 

 men simmar dåligt, och knappt försöker han det utan av nöd- 

 tvång. Flygten är utmärkt; han lyfter med ett eller två hopp 

 och djupa, hastiga vingslag; vid flygten rör han annars vingarna 

 långsamt, bär halsen tillbakadragen och huvudet hvilande över 

 ryggen, fötterna bakåt sträckta. Över lugnt vatten flyger han 

 lågt, troligtvis för att se hvad det har att bjuda på, och över 

 vatten och sumptrakter flyger han vanligen lågt, men störd vid 

 sitt bo flyger han temligen högt och i vida kretsar. Jäckel iakt- 

 tog en flyttande flock sålunda flygande och troligtvis sökande en 

 hvilo- eller häckplats. Han flyttar både om dagen och om nat- 

 ten, i synnerhet det senare, oftast flere i sällskap, sällan ensam, 

 låter derunder höra sitt läte och flyger ganska högt, än i vinkel, 

 än i sned linie. Han är härvid icke bunden vid vissa stråkvägar, 

 hvilket man kan se av de många uppgifter, som vi meddelat om 

 dess flyttning inuti länderna, och han slår sig ned på hviiken 

 plats som helst, der han kan erhålla någon föda. Under flytt- 

 ning och i de länder, der han uppehåller sig om vintern, besö- 

 ker han ofta sädesfält, i sydliga trakter risfält. 



Lätet utgöres av ett starkt, för våra öron obehagligt skrik: 

 'kräik krät', hvilket han låter under flyttning höra både om dagen 

 och om natten^ ävensom vid fara; det höres på långt håll, och 

 då liknar det lätet av en gås; varningsropet till ungarna är 

 svagare och låter som 'ka' eller 'kja'. 



Födan utgöres i synnerhet av sötvattensfisk om 1 — 8 tums 

 längd: Cyprinus dohula^ C. rutilus^ C. erythrophthalmuSjC. alhurnus 



m. fl., C. carpio^ Perca fluviatilis^ Esox lucius^ Gasterosteus acule- 

 atus; i Mittelfranken om vintern : Cottus gohio^ Cohitis barbatula 

 m. m. I frihet förtär han endast fisken levande, död endast i nöd- 

 fall och, enligt Naumånn, aldrig skämd; föredrager ål; förtär även 

 torsk och andra fiskar, Faber. Av saltvattensfisk omtalas även 

 Cottus scorpius; förtär även Arvicola arvalis^ A. amphihius^ Crossopus 

 fodiens^ ungar av smärre foglar, stundom av vadare och simfoglar. 

 Han infinner sig även vid kolonier SiV Larus ridibundus för att 

 dela dess fiskvatten och taga dess ungar; men Måsarna förfölja 

 och driva honom på flygten. Av amfibier förtär han väl Or- 

 mar, Snokar, men i synnerhet Råna temporaria och JR. esculenta. 

 Föraktar icke grodyngel, men väl Paddor, Bufo vidgaris. Jäckel 

 gjorde ett försök med en sådan, som han instoppade i svalget, 

 omlade lÖst om halsen en slynga för att hindra Hägern att kräkas, 

 men efter fruktlöst försök dertill dog denne snart. Enligt 

 KiRSCHBAUM synes Hägern icke vilja äta grodrommen: när han 

 tagit en romstinn Groda, uttager han och bortkastar rommen. 

 Sväljer han en groda med rom, säges han kräkas upp rommen med 

 de osmälta grodbenen. Sådana lemningar träffas på ängar, som 

 besökas av Hägrar. Även Kräftor och andra mindre krustacéer 

 samt vatteninsekter: Gyrinus^ Notonecta; Libellula och deras larver 

 samt daggmaskar, sötvattensmollusker, såsom i Tyskland Äno- 

 donta, Dreissena polymorpha^ Glaser. Naumann trodde, att Hä- 

 gern bidrager till förflyttande av Änodonta cygnea från ett ställe 

 till ett annat. På havskusterna: krustacéer, små havsfiskar m. m.; 

 stundom måste han dock hemta sin föda 1 — 2 mil ifrån boet. Han 

 fiskar under alla tider på dygnet, utom vid midnatt och midt på 

 dagen vid solsken. Då Hägern är stadd på fiske, går han för- 

 sigtigt i vattnet, och då han kommer en fisk inom håll, harpune- 

 rar han honom, hvarvid han ofta kommer med huvud och hals 



