652 



HAGEE. ARDEA CINEREA. 



under vattenytan. Man har även sagt, att Hägern står stilla med 

 nedåt riktadt näbb och avvaktar, att någon fisk skall komma i 

 närheten, men detta beror nog, såsom redan Nåumånn upplyst, 

 derpå, att Hägern märkt den annalkande jägaren. Han lyfter 

 fisken över vattnet, vänder den så, att han får dess huvud när- 

 mast svalget och sväljer den hel. Vanligtvis fångar han endast 

 fiskar, som ej äro större, än att han på en gång kan svälja dem. 

 Thompson omtalar dock en Häger, som blev hjelplös genom försöket 

 att svälja en ål, 26 tum lång och 4i tum i omkrets; huvudet var 

 redan smält. En Häger dödades av en ål, som slingrade sig 

 omkring dess hals. En annan gång hade en Häger omkommit 

 genom bett av en Vessla, Mustela erminea, som han försökt taga. 

 Av Kleins uppgift, efter RoBERas manuskript, att Hägern har 

 endast en blindtarm, trodde sig Pontoppidan, som förhastadt över- 

 satte intestinum ccecum med tarm, kunna förklara den fabeln, att 

 Hägern måste två eller tre gånger svälja en ål eller orm, innan 

 han fick behålla den, en berättelse, hvars sanningsenlighet Pont- 

 OPPIDANS korrespondenter hade enstämmigt försäkrat. 'Fiskarna 

 lockas av fogelns gula ben, hvarför också fiskrarna höggo föt- 

 terna av Hägrar och begagnade dem till bete', kanske snarare 

 såsom sänke, möjligen fordom till metkrok. Jemför härmed 

 de ovan anförda berättelserna från Färöarna. Hägerns träck är 

 hvit: blad och gräs, på hvilka den fallit, vissna. 



Hägern häckar vanligast kolonivis: i Sverige i träd, i Norge 

 i furu- eller askträd och, der sådana saknas, såsom vid Stav- 

 angerfjorden, på avsatserna i branta klippor vid kusten. Även 

 i Schweiz på klippavsatser. I sådana sumptrakter i SÖ. Europa, 

 der träd saknas, ofta även på en upphöjd plats på marken. Han 

 väljer helst höga träd, oftast bok, men även ek och i mel- 

 lersta Europa även andra stora löv- och barrträd. Vanligtvis 



byggas flere bon i samma träd. Häckstället är vanligtvis ej långt 

 från större vattendrag, dock ofta i— 1 mil derifrån. Stundom 

 häckar han på marken eller i rörvass, även då tillgång på träd fin- 

 nes nära kolonierna, såsom man funnit i S. Ungern; dock stå 

 boen då icke så tätt som i träd. I unga kolonier fördubblas antalet 

 bon under hvarje år. Hägern bor ofta, dock icke i Sverige, till- 

 samman med Skarven, Graculus carbo^ och i mellersta Europa 

 nästan alltid med Gladan. De förra åtföljas, troligtvis emedan 

 samma träd passar till bo åt både Skarven och Hägern och eme- 

 dan Skarven åtminstone söker Hägrarnas bo, 'ågg och ungar, 

 hvilket dock endast lyckas efter mycken strid. Emellertid flyttar 

 Hägerkolonien, åtminstone stundom, följande året från platsen till 

 ett annat ställe. Har Skarven lyckats innästla sig i Hägerkolo- 

 nien, bo de fredligt tillsamman. 'De strida icke mer för sin till- 

 varo', som man från många håll menat, och befinna sig å ömse 

 sidor bättre utan strid, enl. v. Homeyer, som omtalar, att Häger- och 

 Skarvkolonien i Bodenwinkel vid Frische Haff hade flyttat, före 

 1874, hvarvid båda arterna åtföljts till en annan plats. Skarvarna 

 hade uppsökt den nya platsen, och Hägrarna följde dem frivilligt 

 jemte Gladorna. Även av andra orsaker flvtta Hä^erkolonierna, 

 vare sig att orten icke lemnar tillräcklig föda eller kärren odlas 

 eller träden nedhuggas. Kolonien flyttar till närmast belägna 

 passande plats. Att det är samma foglar, som flyttat och slagit 

 sig ned på ett annat ställe, kan man finna dels av antalet foglar, 

 som är ungefär lika på båda platserna, dels derav att i en trakt 

 icke brukar finnas mer än en koloni. 



Sedan Hägern tidigt på våren kommit till häckplatserna, 

 bygger han sitt bo eller förbättrar sitt gamla, i hvilket arbete 

 båda makarne deltaga och bära i näbbet materialierna dertill. 

 Det bygges av ris och kvistar med bädd av gräs och en för- 



