BORDROM. ARDEA STELLARIS. 



681 



ännu till en del levande Blodiglarna åter krypa ut ur gapet. 

 Han spisar även så kallade Hästiglar. Anmärkningsvärdt är, 

 att Iglarna, som alltid slukas levande, icke bita fogeln i strupen. 

 Förtär även små varmblodiga djur, såsom Näbbmöss, Crossojpus 

 fodiens, Arvicola amphihius, möjligen även små ungar av vatten- 

 foglar, Martin. Dessutom skall han förtära kriistacéer, Dresser, 

 samt små snäckor och musslor, Meyer, Naumånn. Andra för- 

 fattare uppgiva olika födoämnen: Fisk, Grodor, Möss, Sniglar, 

 Iglar, Dytiscus och andra vatteninsekter, Braak; Triton^ Grodor, 

 Fisk, unga foglar, Goeldlin. 



Till häckplats söker han stora, ensliga kärr, bevuxna med 

 höga kärrväxter. Redan i Tyskland finner han vid sin ankomst 

 om våren dessa icke så höga, att han har tillräckligt skydd (de 

 måste åtrninstone hava 2 fots höjd), hvarfÖr äggläggningen der 

 ofta försenas. Troligtvis ligger en av orsakerna, hvarfÖr fogeln 

 sällan eller nästan aldrig häckar i Norden, deruti, att de nämnda 

 växterna senare utvecklas. Finner fogeln frid och boet förbliver 

 oskadadt, återvänder han ofta på våren till detsamma. Boet fin- 

 nes vanligen på en tuva i tät vass och löst bygdt, eller på brutna 

 rör och ofta så, att det nästan flyter på vattnet, och det höjer 

 och sänker sig då med detta. Honan lägger i Tyskland 2—5 

 ägg i medlet av maj och ruvar dem ensam. Hanen förser honan 

 derunder med föda och gläder henne med sin sång. Hon ligger 

 hårdt på äggen och lemnar dem ej utan vid högsta fara och 

 flyger då endast ett kort stycke. Ruvningen varar enligt Nau- 

 MANN 21—23, enligt Fritsch 21 dygn, och honan ligger några 

 dagar på de utkläckta ungarna, allt efter väderlekens beskaffen- 

 het. Båda makarna mata ungarna, hvarvid de bringa till dem 

 hvarjehanda fiskyngel, maskar och insekter, hvilket allt de bära 

 till boet i gapet och lägga framför de unga. Då ungarna få vara 



Sundevall, Svenska fåglarna; forts, af Kinderg, 1881-2. 



i ro, stanna de länge i boet, men störda lemna de det tidigare 

 och klättra med största skicklighet från det ena röret till det 

 andra utan att någonsin komma ned i det nära under dem stå- 

 ende vattnet. Så snart ungarna kunna reda sig på egen hand, 

 lemna föräldrarna dem. Utvuxna, enligt Naumann, i augusti, 

 sprida de sig och avlägsna sig från sin födelseort. 



Förr jagades Rördrommen med Falk, hvarvid han försvarade 

 sig med mod och kraft. Nu drives han upp med hund eller med 

 båt. De unga får man lättare att lyfta än de gamla. Skadskjuten 

 kastar han sig, enligt Otto, ofta på ryggen och försvarar sig 

 tappert med näbbet mot hunden. I Grekland fäldes ett betydligt 

 antal unga foglar. Om någon skada, som han kunde åstadkomma, 

 är minst hos oss att tala. Tvärtom borde man söka bereda ho- 

 nom frid på de få ställen, der han här möjligtvis kan häcka, och 

 spara honom, dels fÖr hans egendomligheters skull, dels fÖr att 

 man må kunna ega tillfälle att studera dessa. Naumann omtalade 

 år 1838, att man i Tyskland betalte skottpenning även för denna 

 fogel, liksom för Grå Hägern och Storken. 



Om beskaffenheten av hans kött äro tankarna mycket delade. 

 I England har det varit mycket värderadt, såsom under Henrik 

 VIILs tid. Otto säger 1786, att det skall hava en stark lukt, 

 men ätes gerna av somliga. Bergius säger i sitt berömda tal 

 om läckerheter, att det icke har någon fisksmak, utan liknar 

 hare. Bechstein omtalade i början av detta århundrade, att den 

 i Dublin betaltes med en halv guinea. Ännu torgföres han stun- 

 dom i London och betingar knappt högre pris. Naumann ansåg, 

 att fogeln var tranig och vid vanlig tillagning nästan onjutbar, 

 men medgiver, att den högre kokkonsten möjligen kan göra åt- 

 minstone de unga foglarna smakligare. Dessa äro mycket feta, 

 och tillbörligen lagade äro de, enligt Gr. v. d. Muhle, smakliga. 



130 



