690 



DVERGHÄGER. ARDEA MINUTA. 



A yres; der även d. f, ^1, ¥ A, podiceps erhölls. I Lydenburgs 

 distrikt, Bårratt. Transvaal sällsynt, 2 st. erhållna i dec. 1874. 

 Omtalas av Andersson från Damaralandet, Ngami, och av Gurney 

 från Transvaal, men denna anses för en skild art: A. podiceps 

 BoNAP., GuRNEY. Port Natal, Ayres, Hartlåub. Moie River, 

 Kaiferlandet, J. WAHLBERa, se ovan, var. australis. På Mada- 

 gaskar finnes en, som skall något avvika från Afrikas. Mada- 

 gaskars NV. kust. A, minuta australis, ScHLEaEL, Grandidier, 

 Pollen; härifrån kommen till museet i Paris, Hartlåub. 



Vid Kaspiska havet sällsynt, Pallas, Eichwald; tros häcka 

 i Turkestan, Severzoff. I S. Persien och Beludschistan på vissa 

 platser allmän, Blanford; häckar i Cashmir, Henderson; i flere 

 delar av de inre trakterna av Himalaya, der mycket ris odlas, 

 HuME. Erhållen i Gilgit på ett risfält den f 1880, Scully; i 

 Nepal; allmän i Indien, Calcutta, Blyth. 



Mycket nära stående den europeiska 'åv ArdeapusillaNi-gi-LiL.] 

 A, sinensis Gm., och den ovan omtalade A. minuta^ var. australis 

 ScHLEa., om hvilka vi icke här kunna ingå i en närmare gransk- 

 ning. 



Dverghägern uppehåller sig vid sött vatten, förnämligast 

 stillastående, och der stränderna och kärren äro bevuxna med 

 rör eller andra kärrväxter, på hvilka han klättrar ända upp till 

 deras spetsar. Han är mindre skygg än sina samslägtingar. Han 

 står stundom sovande på ett blad av Nymphcea alba. Då han 

 står, bär han kroppen upprätt, nacken dragen till kroppen och 

 håller näbbspetsen riktad framåt; är väl skygg, men kan stundom, 

 såsom redan omtalats, tagas med händerna. 



Flygten är temligon snabb; han bär dervid huvudet tillbaka- 

 draget, med framåt riktadt näbb, och fötterna nedhängande, åt- 

 minstone då han lyfter; han gör korta, snabba vingslag. 



Lätet 'bum bum' är mindre starkt än Rördrommens; honans 

 låter som 'jett jett'; locklätet skall likna 'gäck gäck'. 



Födan är olika i olika länder och vid olika årstider. I all- 

 mänhet utgöres den huvudsakliga födan av småfisk, såsom Cy- 

 prinus carassius^ C. tinca^ Cobitis fossilis m. fl.; dessutom grod- 

 yngel, unga Grodor, JRana esculenta, samt vatteninsekter, Libellula^ 

 Phryganea och insektslarver, Blodiglar, små mollusker och Dagg- 

 maskar, Naumann. På våren fann R. Meyer i OfPenbach födan 

 mest utgöras av vatteninsekter; Jäckel fann under okt. i Bayern 

 magen innehålla små Aborrar och Notonecta glauca; Brehm fann 

 insekter, såsom Dytiscus latissimus^ Gyrinus natator, larver av 

 Libellula m. fl., fiskmjölke och små Grodor, men v. d. Muhle i 

 Grekland endast småfisk. Gurney fann honom vid Port Natal hava 

 förtärt larver. Grodor, krustaceer och småfisk. Sällan förtär han 

 mollusker och maskar. 



Boet bygges nära vatten, bland vattenväxter eller på sank 

 mark, stundom på en trädstubbe, oftast en fot över marken, 

 sällan i en pil på 8 fots höjd. Det är platt och glest bygdt av 

 ris och vattenväxter, stundom med bädd av grönt eller torrt gräs. 

 Oftast träffas boen ensamma, men i de mest passande trakterna 

 i kolonier med andra hägerarter. Äggens antal är 3 — 4, sällan 

 flere, enligt uppgift dock till och med 9; de läggas vanligtvis i 

 juni, i Afrika, såsom vi omtalat, på andra tider. Hanen är 

 stundom djerv mot den, som ofredar boet. Ruvningen varar, enl. 

 Naumann, 16 — 17 dygn; enligt Degland och Gerbe skola båda 

 könen ruva. 'Honan' sitter på ungarne, sedan de blivit utkläckta. 

 Båda föräldrarna mata dem, tills de kunna draga omsorg om sig 

 sjelva. 



Köttet av årsungarna skall vara temligen godt, men fortares 

 sällan. Fogeln jagas endast för vetenskapliga ändamål. Att han 



