700 



NATTHAGEE. ÄRDEA NYCTICORAX. 



'som en påle' och är oftast då svår att upptäcka. De unga sitta 

 då ofta utan att dölja sig. Vanligtvis lever han vid sött vatten, men 

 på sina ställen och vid flyttning, såsom vid Medelhavet, ser man 

 honom även i närheten av havet. Der han icke förföljes, lever 

 han sällskapligt både vid häckningstiden och under andra tider på 

 året. Men om han söker bosätta sig på platser utom sitt van- 

 liga hem, lever han ensam eller parvis. I sina hemländer mycket 

 skygg och varsam, förlorar han stundom, om han flyger långt 

 utom sitt område, dessa egenskaper. De unga äro icke så skygga 

 som de gamla. 



Han går med långsamma steg, och vare sig att han går eller 

 står, ser han om dagen ut att vara trög, hvilket dock synes bero 

 derpå, att han under natten är mest i rörelse, och i sjelva ver- 

 ket är han icke trögare än sina samslägtingar. Han flyger vid 

 sin bostad lågt och med tysta vingslag och huvudet tillbaka- 

 draget, synes derför vara kort som en Uggla. Vid flyttning 

 flyger han deremot högt och låter stundom höra sitt läte. I 

 somliga trakter, såsom på Cuba, är han stannfogel. 



Lätet beskrives av Naumann såsom ett starkt, skarpt 'koau', 

 de ungas 'koyak'. A. E. Brehm säger om lätet i Egypten, att 

 det lät som 'grak grak' och att det der hördes under hela nat- 

 ten, hvilken han tillbringar i kärren. Hela dagen sitter han i pla- 

 tanernas toppar och i de höga palmerna inne i byarna. Ta yl or 

 säger, att han gerna återkommer till samma hviloplats, som han 

 en gång valt. 



Födan utgöres av levande småfisk om högst 4 tums längd. 

 De svälja dem så, att huvudet kommer först ned i magen. Lika- 

 som andra Hägrar kunna de icke stycka och förtära stora fiskar. 

 Dessutom sluka de små Grodor och grodyngel, Dytiscus och 

 andra skalbaggar, som leva i vattnet, Lihellula^ larver, daggma- 



skar, Blodiglar och tunnskaliga små mollusker. Hela natten till- 

 bringar han med att söka efter föda. 



Fogeln häckar i de otillgängligaste kärrtrakter, i pilbuskar eller 

 andra trädslag. Boet bygges sällan nära marken, men vanligtvis 

 vid trädets midt, ofta stödt mot bon av A, cinerea, som ofta deltager 

 i deras kolonier. L. Brehm omtalar, att han i en enda pil fann 

 16 bon, av hvilka 11 tillhörde Natthägern. Från Siebenbiirgen 

 omtalas, att bon byggas 11 till 100 fot högt uppe i träden. Det 

 är temligen stort, platt, av torrt ris och med bädd av torra, mju- 

 kare växter och rötter. I Europa läggas de flesta äggen i med- 

 let av maj, på Cuba i april och maj. Aggens antal vanligen 4, 

 sällan flere. De ruvas enligt Landbeck 3 veckor, enl. L. Brehm 

 18 — 20 dagar, och åtminstone om dagen endast av honan. Äggen 

 äro gröna, blekna under ruvningen. I Amerika finnas, såsom vi 

 omtalat, kolonier om 100 par; hugges trädet, flyttar han till ett 

 annat, men plundras boet, flytta foglarna till annan ort. 



Vid Öder fans en koloni, hvilken försvann sedan Carbo cor- 

 rnoranus och Ardea cinerea innästlat sig deri. 



I allmänhet gör fogeln ingen märkbar skada genom sitt 

 fiske. De vackra nackfjädrarna begagnas i synnerhet i Turkiet 

 till prydnad och äro der av högt värde. Fogeln anrättades förr 

 på de förnämes bord. Köttet anses icke osmakligt, men fortares 

 numera sällan. Det synes hava blivit förbudet i Talmud. 



Förr var Natthägern föremål för falkjagt och synes då även 

 i mellersta Europa hava varit talrikare än nu. Möjligtvis har den 

 i någon mån blifvit utträngd af de nyssnämnda fogelarterna, men 

 kärrens utdikning har utan tvifvel der, såsom annorstädes, i syn- 

 nerhet bidragit till att antalet förminskats. Numera skjutes han 

 endast vid häckplatser eller under flyttning samt mest för veten- 

 skapliga ändamål. 



