HVIT STOEK. CICONIA ALBA. 



717 



Vid Ngami, Andersson. I Träns vaal sällsynt; oaktadt stora 

 svärmar Gräshoppor komma hvarje år, följer Storken dem ej hit, 

 Ayres. Erhållen vid Port Natal, Gurney; Matabili Gountry, 

 otaliga flockar på sandbankar och gräsfält långs åt Limpopo, 

 Buckley; vid Gap, enl. J. Verreaux. 



I Persien talrik, de Filippi, Schalow. Är talrik i Dekan, 

 vestra Centralindien, och i NV. provinserna, sällsynt i S.Indien; 

 okänd i Bengalen och i de östligare trakterna. Det är endast 

 under den kalla årstiden som han finnes der, kommer i okt. 

 och bortflyttar i slutet av mars. Han besöker i stora flockar 

 gräsbevuxna slätter, med eller utan buskar, och lever av Gräs- 

 hoppor, Ödlor, Ormar, Tusenfotingar m. m., Jerdon. Ofantliga 

 flockar synas stundom. Sundevall såg i den trädbevuxna nejden 

 kring Calcutta blott en enda; men på slätterna några mil längre 

 åt norr träffades de i mars månad flockvis om 60 st. Få torgföras 

 i Calcutta; skall finnas i stora flockar i det inre av landet, Blyth. 

 I Oudh och Kumaon allmän, i svnnerhet under den kalla årstiden, 

 vanligen flockvis, Irby. 



O. Asiens Stork, Ciconia hoyciana Swinhoe, anses av Dayid o. Oustalet 

 såsom en egen art. Den liknar vår, men skall vara något större, näbbets 

 längd dock tydligen oriktigt angiven; höjden uppgiven till 1,017 m.m. 

 för hanen, 1,007 för honan. Den av v. Schrenck och Dubowski iakttagna 

 Storken från Ö. Sibirien, av Pezewalski i Mongoliet och av David i N. 

 Kina, Takoo i nov., uti Korea och av Severzow i Turkestan synes höra 

 hit, men anses av Reichenow vara en underart till vår Stork, och längden 

 uppgives till omkr. 1,200, vingen 640, tarsen 240 m.m., således betydligt 

 större än denna, och torde nog, att döma efter beskrivningarna, vara en skild art. 



Chasidah, trol. Storken, var oren enl. Moses. Storken under 

 himmelen vet sin tid, då han skall komma, Jeremias. Har bo i 

 cedrarna på Libanon, Psalm. Två kvinnor hade vingar liknande 

 Storkens, Zachaeias. Påfogelns vingar äro vackrare än Storkens 

 eller Strutsens, Jo b. 



Han namnes ej av Homeros. Aisopos låter en Stork, tagen av 

 en bonde, för att bliva fri säga: jag är en Stork, som mest älskar, 

 följer och aldrig övergiver sina föräldrar. Storken bland hiero- 

 glyferna sades betyda barnens kärlek till föräldrarna. 



Aristophanes säger: av gammalt hava Storkarna en lag, enl. 

 hvilken de ungar, som blivit av de gamla uppfödda, tills de kunde 

 flyga, skulle mata sina fäder, hvilket, enligt Aristo teles, berät- 

 tades av många. I Thessalien funnos ormar i mängd, som togos 

 av Storken. Man sade, att der alstrades så många ormar, att 

 om de icke dödades av Storkarna, skulle trakten hava måst över- 

 givas. Även omtalar han, att Storken vistas vid floder och 

 kärr, att han lade origanum på sår, som han erhållit i strid, 

 att han icke bortflyttade, utan låg i hålor om vintern i sömn. 

 Även Galenos omtalar fogeln. 



'Säker fann sig Flundran ävensom Storkens unge i boet', 



tills en AsiLius eller Sempronius Rufus funnit, att de smakade 



väl. HoRATius nämner honom, och Ovidius säger: 



nec profuit Ilion illi, 



Laomedonve pater, sumptis quin candida pennis 



Ipse sibi plaudat crepitante ciconia rostro. 



Metamorf. 6, 96. 



Enligt Talmud är Storkens galla motgift mot skorpion-sting. 

 Angående magen såsom motgift anser Harduin, att härmed menas 

 den inre hinnan (i muskelmagen). 



Romarne kallade honom jpia avis. Pietas var personifikationen 

 av barnens kärlek till föräldrarna; två tempel lära funnits egnade 

 deråt, och på mynt avbildas Pietas såsom en kvinna med barn 

 och en Stork till attributer, Lubker. 



Storken sades icke häcka i Thiiringen. Det var ännu okändt, 

 hvarifrån Storkarna kommo och hvart de foro. Utan tvivel kommo 



