HVIT STORK. CICONIA ALBA. 



721 



vid andra tider. Sådana bollar, fanna i Neustadt Eberswalde, hade 

 en storlek av 70x55x30 ctm.; de innehöllo fragment av Skal- 

 baggar, hår och halvsmälta ben av Arvicola arvalis, fragment 

 av Feronia^ Pterosticiis, Harpalus^ Carabus granulatus^ Dytiscus. 

 Ett vagnlass sådana fans på en plats, der en mängd Storkar 

 under längre tid uppehållit sig, Jäckel. Stundom funnos deruti 

 även fisk- och grodben. 



v. Olfers säger, att en del av hvad som finnes i Storkens mage icke 

 kommer på hans räkning. 



Dit höra: Chrysomela, Elater, Curculioner m. fl., hvilka uteslutande 

 kommit från grodmagarna. I en köksträdgård nära Storkboet vimlade det av 

 larver av Pontia hrassicce, men i Storkmagarna fans icke ett nämnvärdt antal 

 derav och endast efter en storm, som hade avkastat dem från växterna. 

 Derför kunna Agriotes segetis, andra Elaterer, Otiorhynclius ovatus, andra 

 Curculioner, Lina tremula', L. populi, andra Chrysomelina, Hylesinus trifolii 

 icke tillhöra Storkens föda. Härvid äro icke de i osmälta grodmagar in- 

 beräknade. Såsom Storkens huvudnäring blevo Råna temporaria, Talpa 

 euTopcBa, större Carahi, Gräshoppor. Dertill kommer i andra länder: 

 Arvicola arvalis, av hvilken han huvudsakligen föder sig, om den är talrik. 

 MelolantJia vulgaris, endast 30 st. av 19 Storkar. M, hippocastani. Plockar 

 även larver, puppor och skalbaggar efter plogen. Av 19 Storkar hade kort 

 före döden blivit förtärda: 



Skadliga: Arvicola arvalis 5 st., Nyttiga: Talpa europa^a 13 st., 



Mus agrarius 3, Sorex pygmceus 1, 



Arvicola agrestis 1, Råna temporaria 131, 



Locusta o. Gomphoceriis 89, Pelohates fuscus 2, 



Gryllotalpa vulgaris 4, Carahi, större, 914. 



Melolantha, flere arter, 30, Jemf. pag. 725. 



Rontia hrassicce 133, 

 Lumhricus terr estris 25. 

 Av villebråd hade dessa intet förtärt. Också var sådant på orten spar- 

 samt. Men v. Olfers har i ett Storkbo funnit lemningar efter 22 unga Harar, 

 och Schlesiska fasaneri-egare hava försäkrat, att under inga omständigheter får 

 Storken vistas i närheten av fasanerier. Storken sparar ej fogelbon. Agg- 

 skal av Alauda (?) funnos hos både unga och gamla. Fogelunge är funnen i 

 en 18 dagar gammal unge; hos en fans Lyctocoris domesticus, som bor i fo- 

 gelbon. v. Olfers säger, att oaktadt sorgfällig vård om det mindre ville- 



Sundevall, Sv ensTia foglarna; forts, af Kinherg, 1881-3. 



brådet är det på hans ort sparsamt, möjligen till följd af de talrika Storkarna. 

 Man har sagt, att Storken gör skada på fisket, v. Olfers fann endast en gång 

 några fjäll, men icke några fiskben. De syntes händelsevis hava inkommit. 

 Dytiscus marginalis, Hydrophilus caraboides, Acilius sulcatus, yEschna gra^idis., 

 larver funnos. De taga således vatteninsekter och larver, men synas vara 

 för litet snabba i sina rörelser att kunna fånga fisk» Halvdöda och skadade 

 fiskar kan han nog taga. Sällan tager han snabba och skygga djur, såsom 

 Bombinator igneus, som saknas mera än Pelobates fuscus. Råna esculenta 

 5 gånger mot R. temporaria 131 gånger. 



Man har sagt, att han gör skada på Bien, hvilket 'icke' är fallet. Om 

 han gör nytta genom att taga Arvicola arvalis, anses osäkert. Ty denna 

 föredrager animalisk föda framför vegetabilisk och träffas i synnerhet då 

 Ollonborrelarver äro talrika, och om de infinna sig innan dessa gjort skada, 

 kan landtmannen ej beklaga sig deröver. De lemna sjelvmant fältet, sedan 

 de förtärt larverna. Både genom flerårig erfarenhet och genom försök har 

 v. Olfers funnit stöd för denna åsi^t. Den största skada Storken jrör är 

 förtärandet av en stor mängd Grodor och de stora Carabi. 



Storkens beteende under fortplantningstiden företer många 

 egendomligheter. Hinz berättar 1857: En Stork kom ensam, 

 derefter, d. 7 — 14 aug., kom en annan; de ordnade boet, parade 

 sig; ända till flyttningen infunno de sig åter, men vanligen endast 

 en åt gången. Till slottet Kämpen kom ett par, ordnade boet, 

 och honan började ruva. Efter 3 dagar kom en främmande Stork 

 och gjorde sig förtrolig och parade sig med honan. Efter åtta 

 dagar försvunno båda hanarne. Den övergivna honan förstörde då 

 äggen, kastade dem ur boet och bar derefter hela boet fullt med 

 gräs, så att det mot hösten var alldeles grönt, och hon uppehöll 

 sig der ensam. Den 21 aug. infunno sig åter två Storkar, ord- 

 nade boet och parade sig. Den 20 — 26 juli infunno sig många, 

 ofta över 50 st, alla gamla. 



Berättelsen, att foglarna nedkasta 'éigg eller ungar ur boet, är trodd, 

 och anses det för offer, 'liksom berättelsen om Abraham och Isak'. De mera 

 praktiske bland allmogen anse det som en hyra för bostaden. Till Storkarnas 

 dom sätter man också tro, och den anses mest gälla otrohet makar emellan. 

 Ett gåsägg hade blivit lagdt i stället för ett storkägg i boet. Då gåsungen 



135 



